33 



laliét kivéve, csaknem teljesen olyan, mint a 

 Nagasakiból való hímé, torkának szélső tollai 

 pedig tetemesen megnyúllak s hegyesek. 



Azon sorozatban, melyet Stejneger meg- 

 vizsgált, mint ö mnga is említi, alig van kettő, 

 a melynél a toruk tollainak tökéletesen egyforma 

 volna a hossza s alakja. Stejnegek azt is mondja, 

 hogy szeretné a figyelmet oda irányítani, hogy 

 az intermedian alak képződéséből nem folyik 

 ki szükségkép a színnek s a rajzolatnak is ha- 

 sonló képződése. E dologban nagyon tanulságos 

 példaként mutatja be azt a Nagasakiból való 

 (I 1. 1877) s az Egyes. Áll. Nemz. Múzeumában 

 l)5,!)83-as szám alatt találhiitó fürjet, a mely a 

 toroktollak rendkívül megnyúlt voltával a C 

 japonica s a torok tökéletes feketeségével a 

 ('. coturnix jegyeit egyesíti magában. 



Ha a hybridáczió elméletét elfogadnánk, 

 mondja Steineger, akkor az előttem levő egész 

 sorozatban csak egyetlen tiszta, példány volna, 

 egy tipikus C. japonica. Ha ezen sorozat egye- 

 deit az OoiLviE-GRANT-féle meghatározási kulcs * 

 szerint indentiücálnánk, akkor meg egynek kivé- 

 telével valamennyit C. japonicának kellene 

 tartanunk. Az a körülmény, hogy európai pél- 

 dánynál, az Erdélyből vaLínál, a torok szélső 

 tollai megnyúltak s hegyesek, nagyon megingatja 

 ezen jegynek megbízhatóságát. Ogilvie-Granx 

 czikkének, s az általa megvizsgált sorozat alap- 

 ján Stejneger kétségbevonja, hogy Japánban 

 kétféle fürj fordul elő. A keleti forma megnyúlt 

 toroktollaira nézve azt tartja Stejneger, hogy 

 azok barkóképződésre való hajlandóság jelei s 

 épp annyira individuálisak, mint a torok színe- 

 zetének változatai. 



I)r. Eeichenow A. tanártól a következő soro- 

 kat kaptam e tárgyban: «A délafrikai fürj háta 

 határozottan sötétebb, mint a mienké, de azért 

 olykor nálunk is fordulnak elő sötét példánj'ok, 

 miket az afrikai fürjtől nem lehet megkülön- 

 böztetni. Mindkét alakot csak subspeciesnek 

 tartom. A berlini Múzeum délafrikai fürjeinek 

 fekete, kettőshorogalakú torokfoltja fehér sza- 

 laggal alul nincs olyan élesen szegve, mint a 

 németországi daraboknál. 



A C. haldamil, melyet Madarász leírt s le- 

 rajzoltatott, egyéni elvsiltozásnak vagy a vén 

 hímbe való átmeneti alaknak tartom. Ilyenek 



* Lásd előbb. 

 Aquila. IV. 



fobcrii hcrfelbcíi, f a ft u ü I ( ft d n b i ç^ einem c? uno 

 9iaiíafafi (jleidjt niib iic\\en fiebern ber Slel)[= 

 feiten au fel; ni id) uerlttiuiert unb iuç^c- 

 f pi tit finb. 



Sn ber l'on ©tejiu'çier uiiteriudjteii Sevie uon 

 2rHid)tein fiiiben fid), luie berfelbe heinerft, fauin 

 äiiiei 'Sttìd'e, bei benen bie i1e[;Ifebern uon t]enan 

 berfelbenSttiuje niibgonniuären. Stejneger fagt 

 uieiterè, er nibd)te bie 3infnier!fainfeit nuf bie 

 T:i)atiad)e lenfeii, bnf; bei einer tiiterinebiaren 

 iMIbmioi bnrd)aiiö nidjt intermebiärc Svtivhiiiuj unb 

 Setdjnnng äufanimentreffen intìffen. 3iiâ íeí)r 

 inftnictii) in bicfer Sl^e,iie()iin(j fiifirt er ein cT am 

 Tia(\aìaiì, 1. I. 1S77, U. S. aiat.dünf. 9iv. 1)598:] 

 nn, bnô mit ber anf^erften aSerlängerung ber^ebern 

 ber C. japonica bie äufeerfte Sdimnräe ber Ë.ei)k 

 uon C. coturnix uerbinbet. ^lioUten mir, bemerft 

 Stejneger, bie 2:()eorie ber iu)bribation acceptie= 

 ren, fo roiirbe fid) in ber gonjen Serie nur ein reineê 

 Stücí finben, bas eine tppifdie C. japonica ift. 

 áínirben mir imfere lïremplare nermittelft beò uon 

 DgiÍDte:®rant gegebenen Sd^ínffelö* inbentifi; 

 cieren, fo nüifeten nűe biè auf ein Êi:emplar ale 

 C. japonica angefelien merben. Ser Umftanb, bafî 

 ein europaiid)eê Stûcf — bas aiiê Siebenbürgen — 

 bie Seitenfebern ber Rd)k uerlangert nnb jugefpi^t 

 jeigt, löfn ben îiert bief eô 33îerf maté aie biagnofti: 

 fdjeci fel)r ämeifelljaft erfdìeinen. 3" "-^l'^ug anf g i 1= 

 Die = ®rant'â Sirtifet nnb ber mou Stejneger 

 unterfnd)ten Serie íjrtít biefer bas -isorfommen ber 

 jmei iöadjtetarten in :3apün für nidit ermiefen. 2Baö 

 bie uerlängerten Sîefjifcbern ber ö)"tlid)en giorni an-- 

 belangt, fdjeint eê Stejneger, bat3 bei berfelben eine 

 fräftige 3:enben5 ,^ur ii33art":ÎM[bung fierrfdit, 

 mit einer rtliníidien inbiuibueUen iíariabilitíit in 

 biefer Sejieljung, mie fie bie Sleljlfarbung aufmeift. 



êerr '^^rof. 5^r. 3Í. 3iei d;e nom fd)reibt mir: 

 «®ie fttbafrifanifdie 3isad)te[ ift auf ber Cberfeite 

 beutUd) bnnfler al<5 unfere, bod) fominen bei uno 

 í;ín unb mieber and) bitnfle Stücfe nor, bie fid) nidjt 

 non òen afrit'anifd)en iinterfd)eiben Îaffen. 3d) ijalte 

 beibe {formen nur für fnbfpectfifdj unterfdjieben. 

 S)ie fdjioarje 3lnfer,3eid)nung ber Sleljte ift bei ben 

 mir oorliegenben Stüden (beö a3erliner Wnfeiimô) 

 non Süb^3lfrifa nid)t unten bnrd) ein meiJ3eo33anb 

 id)arf abgegrenzt, mie bied beutfd)e ißöget 

 fjaben. 



C. baldami, bie u. "JJi ab a rd f; befdirieben unb 

 abgebiibet. Inatte id) für inbiinbnelle 3ibmeidjung 

 ober Uebergangêfonn .^uin alten c''. 3<i) i)abe fotdje 



* Säfll. p. 5. 



