109 



ma^tabtüe. 



meter. 



A szárny belső tollainak középsői feltűnően 

 sötétebbek a többieknél s e sötét szalag egyik 

 ismertető jegye a madárnak. A szárny körvona- 

 lait nem igen takarják el a váUi és melli tollak. 



A fayok 13 tollból áll s kinyúlik a szárny 

 csúcsa mögött. 



A fei nagy, gömbölyded, felül csak a szemek 

 táján laposra nyomott, míg a bomlok magas. 

 A törzs kúposán keskenyedő, a mell széles és 

 erős. 



A lolhizat sűrű és durva, szorosan záródó ; a 

 tollak többnyire elkerekítettek, száruk merev. 



A kerecsen abban különbözik a vándorsólyom- 

 tól (Falco peregrinus), hogy csőre sokkal gyen- 

 gébb, csőrkampója kisebb, lába is sokkal gyen- 

 gébb, rövidebbek az ujjai s a karmai, de a farka 

 hosszabb mint a vándor sólvomé. 



Színezet. 



Öreg hím májusban. (Lövetett az adonyi szi- 

 geten 184S. május 1.) 



1 . A csőr töve s az alsó káva javarésze szaru- 

 dad szürkés kék, erősen sárgával futtatva; a 

 csőrkampó s az alsó káva hegye szarufekete. 

 A viaszhártya, a szájzúg s a szaglási csaj)ocska 

 halvány czitromsárga, a két elsőn a szín erősen 

 kénsárgába hajlik; a csőr szarubélése halvány 

 kékesszürke, sárgával futtatva; a torok vöröse- 

 sen ibolyaszínű, a nyelv kékesen halványpiros ; a 

 szem csupasz kerülete kékes alapon halvány 

 kénsárga ; a szempillák feketék ; a szemcsillag 

 sötéten lencsebarna, a nagy szembogár kékes- 

 fekete. 



2)ie mittlere 3îeifie ber inneren gíngeíbecfen ift 

 auffnliciib bunficr gefürdt aie bie übritgen; ber fo 

 entftanbene öuiiflc Streif enjiebt fid) alo ein £enn= 

 jeiáien beê Siogeiô. 



Sie Umriffe ber rntjenben %i\\o,d roerben non 

 Den Sdniltev: nnb 'Bruftfebern nur wenig nerbecft. 



iï5er ©djuianj befteljt anè 12gebern; er über- 

 ragt bie (5"iiige[fpi^en. 



SerËopf grofe, runti(id), nur in ber 3íugen= 

 gegenb ftadjgebrücft, auf öer (Stirne Ijod). S)er 

 3iumpf ionifd) jntaufenb, bie 33 ruft breit unb 

 ftarf. 



îTaê ©efieber bid)t unb berb, feft fdiiief^enb; bie 

 fiebern nieift abgenm&et, mit liarten Sdjäften. 



2)er §H5ürgfalfe ift non bem íffianberfaífen (F. 

 peregrinus) öabnrd) jn unterfd)eiben, i)a'^ fein 

 iSdniabei be&eutenb fd)roäd)cr, mit f feinerem .^acfen, 

 aud) bie ^üf5e niei fdjuuïdier, mit furnérén ß^fien 

 unb Krallen, fein Sdjroanj aber länger ift, als ber 

 beê Sedieren. 



tvärbung. 



^Ites iîlanndicn ím iîlai. (Erlegt auf berSonau; 

 ^nfel 3iDoni) Js4S, 1. Max. 



1. ©dmabelgrunb nnb ber größte ütljeil öeö 

 Unterfieferâ lid)tl)orngranblau, ftarf gelb über= 

 laufen; ber Warfen unb Die Unterfieferfpi|;e l)orn= 

 fc^marä. 2)ie ÎSadiébaut, baô GJerndjôjcipfdjen unb 

 ber SÖiunbroinfcl blaejitronengelb, bie jroei ®rften 

 ftarf in5 >£d)uiefefgctbe jiebenb. Sie bornigen 3rf;eile 

 i öea iDiunöcö blaeblangrau, gelblid) überlaufen; ber 

 j 5Had)en rötl)lid)=ueild)cnblau, bie ^m\a,i 6läulid^= 

 btaferotl;. Sie fat)le3lngemimgebungauf bläutid^em 

 ©runbe blaf5 fd)iüefelgelb; bie 3lugeniiiiinpern 

 fd}roarä; 3"^ bunfellinfenbraim; bie grofse ^^npille 

 fd)iüaräblau. 



