115 



3. A dolmány erősen elfakult világosbarna I 

 színű, hamvas lehelettel ; minden tolla világosan 

 szegett és pedig a liát táján rozsdavörössel, a 

 szárnyon ellenben rozsdúsfehérrel ; a dolmány 

 babos- és szemfoltjai vihigos rozsdássárgák vagy 

 rozsdásfehérek s a háton a legvilágosabbak. 



A szárny belső tollazatának középső sora 

 javarészt sötéten rozsdabarna s az öreg hímekre 

 jelleaTző feltűnő sötét sznlagot alkotja. 



A farok felül sötétbarnaszürke, a két középső 

 toll elfakult, tehát szennyes sárgás szürkés- 

 barna ; a kopott szegesek barnásfehérek ; a külső 

 tollpáron 12, csaknem tisztafehér folt van a 

 külső s rozsdásfehér haráutfolt a belső zászlón; 

 a következő tollpár külső zászlóin 11, a belső- 

 kön 10, a harmadik páron 9 — 9 a folt mindkét 

 zászlón ; a negyedik és ötödik tollpáron 8, a kö- 

 zépsőn G — 8 elmosott folt van mindkét zászlón; 

 a fai'ok hegyét szegő szalag szennj'esfehér. 



4. A test alsó oldala egészben olyan, mint az 

 alább leirt, 1848. május 3.án elejtett fiatal nős- 

 ténynél csak a rajzok rozsdabarna sziue fakóbb; 

 a lábszár s a gatya tollainak és a testoldalak 

 sötét foltjai azonban jóval keskenyebbek s ezért 

 a fehér alaj^szín jobban megmaradt; a gatya 

 elülteié javarészt sárgásfehér, keskeny fakó- 

 barnaszárfoltokkal; a fark alja szennyessárgás- 

 fehér; tollai közül csak a szélsőknek vannak 

 elmosódott rozsdabarna foltjai, míg a leghosz- 

 szabbaknak csak hegyükön van barnás szár- 

 foltjuk ; a gatya belső oldala, a has alja s a 

 végbóltáj majdnem egyszínű szennyes fehér, 

 végfoltjai alig látszanak. 



Ifjabb (két éves) nőstény májusban. (Lövetett 

 az adonyi szigeten 1848. május 3-áu.) 



1. A felső ká\a töve s az alsó kára javarészt 

 világos szarudad-kékesszürke, előbbinek hegy- 

 fele s az utóbbi hegye szarukékfekete ; a száj 

 szarus része sárgásán halványszűrkéskék. míg 

 a húsos részek és a nyelv vöröses-kókszűrke s e 

 szín a toroknál violába hajlik. A viaszhártya s 

 a szájzug kék ugyan, de már jócskán sárgával 

 futtatott; ugyanilyen a szem környéke is. 



A szemcsillag sötét lencsebarna. 

 A lábak igen hnlványan szűrkéskékek, sárgás 

 pikkelyekkel s pajzsokkal; az ujjak talpa szeny- 



3. Ser ÏÏiautoI ftarf adgcídjoííeu lid^tbvoun, 

 b(auíicl)(i)d)c5raii niigefíogeu; jämmtlirfje {Çebern 

 (id)tor gefantet uiiïi juinr bic auf bem Siürf'en metft 

 roftrotí), bic auf bcu /fliiai'I" «ber roftijeíbaieifí, 

 baju t'ouuueu nod) bíairotíjgeibe ober roftgelbroeifee 

 3íucu'n uub 33oí)uonfíede, bic am íiücfeu am (icíite; 

 ftcu finb. 



®ie mittíereu Uutcvflügelbcd'eit finb gröf5teutt)eils 

 — mie bei bcu alteu ÍJÍauud)cu — buufelbrauu, 

 \mò crjcugcH eineu auffatíeuben ÍBinteíftreif. 



'Der ©d;uiaii,í obeu buufeíbrauugrau, feine mit= 

 telften í^ebern auogcbíeicöt, alfo fdjmußig gelbbraun: 

 grau: bie abgemelkten Säume brauiuocíf?. 9luf bem 

 äuJ5erften '?fcbcvpaare liegen li', beiua(;e reiniueifje, 

 3ianbfiecfe auf ber íluf;eu nub roftgetbroei^e, mcift 

 eingcfafite Cucrboljuenflede auf ber Snne'ïf'djue; 

 bie näcbftcu Àeberu Ijabcn uatf) aufîen 11, nad) innen 

 1(1 ^'Ifaub^ unb syoljueiifiecfc; auf bem 3:teu ^^îaarc 

 9 gíccfe auf beiben íV"t)"en ; bie 4den unb S^ten 

 gebeni íjaben je .8, bie mittelften jmei auf beiben 

 j^aíjuen G— 8 [jalberlofcljcnc ruube ©rbfeufleden; 

 bie ©nbbinbe geíbíid) fdjmutúgroeiB- 



4. 5^er Unterleib fommt im @nu5en fef)rbem beS 

 am 3. Wuú 1848 erlegten jüngeren aBeibd)ens uaí)e, 

 nur finb bie 3ei<í)»i"iöcn abgefdjofieuer, alfo ftatt 

 bunfel= bloo nmítroftbrauu : foiuot)! a\\ ben ©c^ien^ 

 beinen nnb ben .Çiffcn, nlo and) an ben Seibfeitcn 

 finb bie bunflcu gterfc bebentcub fleincr nní 

 fdjmälcr, besbalb baê Söeifee g[eic!)maf3iger mit bem 

 SBvaunen oertbcilt; bie .igafen üorne gröfeteutbeilö 

 gelblicíimeifí, nur íd)ma( mattbraun am ©d)afte 

 gcfíed't: unter ben fdimutíig gclblidiroeifeen Unter= 

 fdjmanâbeden í)aben blos bie 3iuf;erften werfíoffeu: 

 roftbraune ?flede, mäbventibcm bie (ängften ^ebern 

 bíoe bräunlid)e Spiljcnfdjaft ridjc íjaben; innere 

 ©eite ber »Qofen, bie Unterband): unb 2lfterfebern 

 umttbraunmeifj, mit faum fid)tbaren ©í)i|ení(|aft= 

 fíecíen. 



aüngcrca (2=jaí)rigee) űöÍEtbdjín im íllaí. (ßriegt 

 auf ber Tíonau^^nfeí, 3íboni) 1848, 3. mai.) 



1. Dberfiefergrnnb unb Unterficfer gröfjtentbeilo 

 bell ljornbIäultd)gran, bic isorberbälfte bea (írfteren 

 unb bie ©pitie bes l'e^tcren bornblaufd^roar^ ; bie 

 bornigen Xiìdk bcöilíunbcő gelblid)ddaf!grau[dau, 

 bie fleifdjigen Xí)áíc unb bie ßunge rőtíjLidj bíau^ 

 gran, am 9ìad)en ine SSioIettblaue übergeí)enb. Sie 

 ganj bläulid)e 2Bad)âIjant unb bie îlînubroinfel 

 fd)on febv fennt(id) getb überfnufen; bic 9(ugen= 

 umgebumj blafu'ötblidj, gelbtid) angeband)t. 



^riê bnufeltinfeubraun. 



®ie ^üfíc feíjr biafî graubíau, bie ©d)uppen nnb 

 nod; mcljr bie òdjilbcr blajjgelb überlaufen; S^í)(\v 



1.5* 



