125 



Úgy látszik, ez a sólyom a neki megfelelő vi- 

 déken állandó madár s mégis az alább leirt 

 eset arról tanúskodik, liogj' olykor óriási ván- 

 dorlásokat tesz. A 40-es évek elején ugyanis 

 MüLLEE .József, az adonyi szigetőrző fia egy kere- 

 csent lőtt; a madár a fészkébe esett, hol 5 pely 

 hes fia volt. Lábain csinos, szijjból való gyűrű 

 volt s ennek külső oldalán egy gomb, a belsőn 

 pedig bői-párnácska. Ez utóbbi piros selyemmel 

 volt bélelve s l)enne egy 8 cm. bosszú papir- 

 szelet s ezen valami keleti — arab vagy perzsa 

 — iras. 



Müller megküldte nekem e sólyom levágott 

 lábait s én azokban a kerecsen lábait ismer- 

 tem föl. 



Föltéve, hogy az elszabadult madár lehetőleg 

 távolra igyekszik arról a tájról, a hol raboskodott, 

 mégis ily messzire csak ügy távozhatik hónától, 

 ha természetében van koronként igazán hosszú 

 vándorutakat tenni. 



Jegyzet. 



Ennyi az, a mi Petényi Salamon hagyatéká- 

 ból a kerecsen sólyomra vonatkozólag fen- 

 maradt. 



Máig is értékessé, hézagpótlóvá teszik azok 

 az éles érzékekkel ellesett biológiai momentu- 

 mok, s a hazai egyedek részletes ismertetése ; 

 azok a megjegyzések pedig, melyek az egye- 

 deknek a faj fogalmát is módosító alakbeli inga- 

 dozásaira mutatnak rá, ujabb bizonyságai annak, 

 mennyire helyesen fogta föl a fajt Petényi. 



Buzgóságát, melyet a természet búvárlatában 

 kifejtett, eléggé jellemzi az is, hogy az uj ság- 

 irodalmat is belevonta ezen tudomány szolgála- 

 tál)a s ez az ő idejében nagy jelentőségű dolog 

 volt. A « Társalkodó » XIV. évfolyamában (p. 220) 

 egy czikk jelent meg, a mely a kerecsen sólyomra 

 hívja fel a természet barátainak figyelmét. 

 A czikk az ország több pontját is megnevezi, 

 melyen a kerecsen elő szokott fordulni s meg- 

 emlékszik arról is, minő szerepe volt e sólyom- 

 nak a középkorban. 



tiefer %a\it fcljeiiit iii hcw für il)m gciicicitcn 

 6rbtt)tníeii ein Stanbuoçu't 511 jeiii. Uiib bod) be- 

 locifít ber ?va[l eiiieê auf Dcv3(bonijcv ^^ufel eviegíeii 

 ©tüáeö, baf3 er mitunter awá) imgeíjeiicre SBanbe: 

 ruiigen auäufteuen ^iflecjt. Sliifangö ber 40=61 ga^re 

 erlegte näiuiid) ^ofef JJÌ üüer, Soíjn bea f)errtrf)aft= 

 lid;eu Sitíclíjütero, einen galten; ber ipogei fiel ino 

 Tu\i, tuo fid; feine 5 nod) flaumigen ^u'lgeu be= 

 fanîien. 3ín ben Aüfien trug ber iUiget íeberne 9íinge 

 in Ijübfdjer 9ïiemeiun-beit, luoran nadj aufseii ein 

 íínopf, — n)al)ríd)einlid) jum 3(nf)ängen beò 

 (Çiifeeê — nadj innen aber ein (eberneô ^^^üífterd)en 

 angebrad)t roar. 33eim 3(uftrennen öeffelben fanb 

 man roti)eè ©eibenfutter unb in biefent ein etma 

 8 %t [angcê "ipapierftreifdien mit avabifd)er oöer 

 perfifdier ©d)rift. 



Slíüller fanDte mir ite abgefdjnittenen (Vängc 

 nad; ^eft, tuo id) bicfe ale Lanarius^gőnge cr^ 

 fannie. 



alienti and) angenommen luerben fönnte, baf3 ein 

 aw^j langer @efangeitfd)aft gtüáltd) entronnener 

 3?oget fid) möglic^ft lueit con betn Drte feiner 

 Seiben 311 entfernen tradttet, fo tft eS bod) faum 311 

 begreifen, tuie fid) ein Söogel uon beiniljm fonft febr 

 entfpredjenben Drte fo lueit uerfliegen tonnte, loenn 

 eâ anogefdiloffen luäre, baf; er aud) fonft größere 

 ÎBanbernngen 3n unterne^nteit pflegt. 



jlniiiei-tiinn. 



2o üiel enthielt ber fd)riftlid)e 3îad)laB ^Çeténiji'â 

 über ben 3Büvgfalfeit. 



5^^e fo fd)arf finnig a6gelanfd)ten i)iotogifd)en 

 DJiomente, bie 33cfd)reibung ber auè Ungarn ftam: 

 mcnben ©reinplare laffeit biefen 3iad)la6 aná) beute 

 foftbar erfd)einen, luäljrenb jene Semertnngett, 

 roeld)e auf bie, ben Segriff bes Speeieô mobificiren; 

 ben ®d)iuanfungen ber 5vorin ber li^nbiutbtien i)\\\- 

 beuteit, òm sßeroeis liefern, tuie rid)tig 'i}.'eténi)i öen 

 Segriff beê ©pecieê auffaßte. 



Seinen (ïifer, ioetd)en er in ber (à'rforfd)nng ber 

 3íatnr entfaltete, beiueift befonbere jeiter llntftaitb, 

 ba§ er and) bie periobifd)e, journoliftifd)e2iteratiir 

 jiir ©tnge biefer SÍBifíenfd)aft mad)te, luaê unter 

 ben batnaligen isertjältuiffen ebeit feine letd)te 

 <Baá)t. roar, ^m XIV. 3al)rgaitge ber ,3eitfd)rift 

 «Társalkodó» (p. 220) erfd)ieu ein Slufruf, iüeld)er 

 bie 3lnfnterffamfeit bor ííaturfretiiibe auf ben 

 3Büvgfalfen 311 leitfeit beftimmt ift. (is roerben ba^ 

 fetbft mel)rere ©teűen Uitgarnê aufgefül)rt, tuo ber 

 SBürgfalfe uor3nfommeit pflegt tmbestuirb aud) an 

 jene ;)ïolie erinnert, roeld)e biefer '/^aik im l'iittel= 

 alter fpiclte. 



