120 



tetőn alig van már szárfolt s talán a rozsdás 

 alapszín is fehéresbe vált ; fehér a pofák tája s 

 a test egész alsó oldala, a melyen a sötét rajzo- 

 latnak s igy a barkónak is csak nyoma van még 

 meg ; a dolmányon csak világos, sokszor élén- 

 ken rozsdás szegesek vannak; a farok foltjai 

 nagyok, a kozejiso tollakon csaknem koraiaknak, 

 élesen határoltak. 



Az ntóbl)i jegy úgy látszik kiválóan szembe- 

 tűnő a keleti formánál. 



A másik lipus bizonyos eltéréseket mutat 

 az előbbivel szemben. Egyedeinek dolmánytol- 

 lain ugyanis harántosan sorakozó világos foltok 

 tűnnek elő s ezek az egyéni fejlődés menetén las- 

 sankint harántos sávokba olvadnak ; közbe va- 

 lami hamvas lehelet jelenik meg a dolmán_yon, 

 a meiy a farcsíkon s a farkfedőkön néha telje- 

 sen kiszorítja a baima színt; a farok foltjai vagy 

 olyanok maradnak, mint az előbbi típusnál, vagy 

 ezek is haráutosan nyúlnak meg, elérik a toll 

 széleit, összefüggő szalagokat alkotnak, de a 

 melyeken mindig meglátszik, hogy eredetileg 

 különálló foltokból alakultak. A tesfalja is vagy 

 olyan marad, mint az előbbi típusnál, vagy pe- 

 dig egyes részein a hosszanti sávok harán- 

 tosakká válnak az oldalról benyúló világos fol- 

 tok növekedtével. A fejtető minden korban rozs- 

 dás színű, s néha igen élénken az. 



Ez a típus, színi fejlettségében erősen meg- 

 közelíti a középkorú F. Feldeggi állai^otát. 



A viaszhártya s a lábak színe a fiatal kere- 

 csennél rendesen kékes, öregeknél sárgába válik, 

 de ez a szabály igen sok kivételnek van alá- 

 vetve.* 



A kerecsen Magyarországnak rendes la- 

 kóija ; előfordul Dalmatiában is, de rendesen 

 csak vonuláson. 



Falco Feldeggi Schleg. (1841.) 



F. lauaniis Schleg. ISíí. (uec Pallas.! 

 F. lanarius graecus, Sclileg. (1862.) 



Ezt a sólymot már Belon megkülönböztette 

 a F. sacertől s 155.5-ben F. lanarius néven irta 

 le. A specificus nevet ügy okolja meg, hogj^ ez 

 a madár volt a régi sólymászok «Lannero-je. 

 Belon leírása idővel annyira feledésbe merült, 



* Lásd fciiueljl> Petényi megjegyzéseit (Ili-. 1. 1. 

 Aquila. IV. 



5)ie ®á)aftftric^e beê Dberfopfeê ftiib fauin ineí)r 

 fid)tl)ar unb es íjat fid) DtoHcidit aiid) bie roftii^e 

 törunbfarbe iits aSeiüIidie getiditet: lucifí erfdjciiit 

 baê ©efídjt unb bie 901130 ^bvpenmtcrfeite, auf 

 rocíd)er bie biinfle ßt'iajiiung une nud) ber 58iicfeii= 

 ftreif nur meíjr ©puren [jiiiteríief?; nuf bem DJÍantef 

 cjibt eö bíoe íidjte, oft lebtjaft uoftvotlje ©äiiiiic; 

 Me lid^ten gíeáeii bea ©á)ioan5ce fttib grofj, auf ben 

 inittelften ^vebeni faft freioninb uiib fdiavf beareii^t. 



5^aè letztere íietmjeidjen fd;eiut bei ber őftlid)en 

 (Vûrm befonbevê fdjarf iierüoväutreten. 



^er 5 m e i t e it rj p u ê lueift bem cvftereii entç;(eoieii 

 mand)e Stbiueidjimgeti auf. 3hif ben ÏÏÎantelfe^ern 

 ber ^nbiuiDiien treten nämlid; íid)te, in Die Cnere 

 fid) reiljenbe glecfe auf, meiere im Saufe ber inbiui; 

 biieííeii (Sntiuicfehmii fid) in Cuevftreifen uereintiien : 

 mittteruunle erfdjeint nni 31caiitel and) ein grauer 

 9inflnci, ber am Sürjei unö nn ben Dbcrfdjiuanj: 

 beden bie braune ^arbe mand)ma[ liäiiälic^ Der: 

 brängt; bie ^(ecfen beö ©djiimnjeê bleiben ettueber 

 mie beim erftereii ifppnê, ober eê uevíiimjern fid) 

 aud) biefc nad) ber Duere, crreidjen ben ©aum Der 

 ■Aeber, bilden jufammeubängenbe Cnerbnnber, an 

 loeidien man aber ftetö u)al)rnel)meii fann, Dafe bie= 

 felben aus uerfdjmo igenen g^íecfen entftanben fínb. 

 Sind) bie Unterfeite beo Äövpera bleibt entmeDer raie 

 beim üorigen íippuí, ober es neränbern ftd) and) 

 bie Stingefiede in met)r meniger «oUfommene Cner= 

 fieden, inbem bie íid)te Säumung fteűentoeife bem 

 Sd)afte 5u fid) ausbreitet. Dberfopf iinb 9îacfen 

 finb in jebem Jitter roftfarbeii, nnb junir oft fel)r 

 Icbi)aft fo gefärbt. 



(Sin olteô Stüd Diefcs S^ppnâ ftetjt bemnad) in 

 Der jyärbung einem mittelalten (Sremplare beê F. 

 Feldeggi fel)r nfll)e. 



aBad)èl)ant nnb %üiit finb bei Den jnngen Sßürg: 

 falten geiübl)niid) blänlid), bei Den Sitten gelb, Dod) 

 unterliegt Diefe Jïegel oielen 3lnênal)men. * 



Ser äi>iirgfalfe ift ein regetmäfeiger 33eiiio^ner 

 Ungarnô : fommt looblaud) iuTaliuatien uor, Dod) 

 geiuöbnlid) niu- auf Dem .Suge. 



Jfalro Jelöcggt, .^djletj. (1S41.) 



Falco lanarius Scljlcg. 1844 (nee Pallas). 

 Falco lauarius graecus @cf|Ieg. 186^. 



Siefen italien Ijat fd)on Selon nom F. sacer 

 unterfdiieben unb befd)rieb Denfelben unter Dem 

 3iamen «F. lanarius» (l.iö.j). 3)en fpecififdjen 

 Siamen füljrte er non jener 2:í)atfad)e ab, iia\i Diefer 

 T^aííe Der «iianner« Der alten /"s-alfiier mar. 



* äiel;e uoviie bie S3eiiieiEiingen ~^etcm;io ii)|). Ili. 1. 



17 



