I (15 



OïTO-nak, a tudományos bizottság elnökének 

 rendelkezésére bocsátotta, ki a vonulásra tar- 

 tozó adatokat föl is használta. 



Zeyk ornitologiai jegyzetei ránk nézve igen 

 fontosak cs becsesek, nemcsak tárgyuknál fogva, 

 s nemcsak azért, mert rendszeresen folytatott 

 észleletekről tanúskodnak, hanem azért is, mert 

 már ISjO-hen kezdődnek s ezzel világos bizony- 

 ságot tesznek arról, hogy Zeyk Miklós volt 

 Erdélybon az első, a ki kellő tudatossággal 

 kezdte meg az ornitofenologiai megfigyeléseket. 

 A mint ez nyilván kitetszik az ő «Időjárási 

 jegiizetek« czímű naplójának első lapján olvas 

 ható eme bevezető soraiból: «Ezen időjárási 

 észrevételeknek czélja az, hogy a madarak délire 

 költözésének, visszajövelelének és néJia íörlénni 

 szokott, utazás közben niesszi eltévedésének je- 

 lenései az idő járásával eyybehasonlütassaiiak. » 



Világos, hogy e tekintetben Zeyk Miklós meg- 

 előzte Stettee Vilmos FRioYES-t is, a ki «A ma- 

 darak költözése Erdélyben» czím alatt a Magyar 

 Orvosok és természetvizsgálók Kolozsvártt tar- 

 tott ötödik nagygyűlésének Munkálatai »-ban 

 (pg. 13'.)— 161) 1845-ben adott ki egy publica- 

 tiót, de a melyben tulaj donkéjDeni költözésről 

 igen kevés specialis adat s csak is 184;3-tól 

 kezdve van adva. 



Ez alkalommal Zeyk Miklós hátrahagyott 

 ornitologiai iratainak közlését a dr. Knöpplee 

 Vilmos erdélyi madárgyűjteményének névjegy- 

 zéke közrebocs4tásával nyitjuk meg, a melyhez 

 még külön megjegyezni valónk is van. 



Zeyk Miklós, a hátrahagyott irataiból is kisu- 

 gárzó egész lelkületénél fogva, lehető alapos- 

 ságra törekedett s fölhasznált minden alkalmat, 

 hogy jegyzeteit biztos alapokon gyarapítsa. így 

 történt az, hogy dr. Knöpflek Vilmos ornitolo- 

 giai gyűjteményének 1848-iki foglalaját is jegy- 

 zetei közé iktatta. 



Ez a gyűjtemény is áldozatul esett az oláhok 

 dúlásáuak, és egyedüli hiteles képét épen csak a 

 Zeyk gondossága mentette meg a magyar Orni- 

 tologia története számára. 



II. oriiit(;o(oiv ©oiigreffeê, .öerru Otto .gicrman 

 — bem ^vafibenteii bee roijfenfdjaf tltd)eii Êomite'ê — 

 jvir Sl^erfüöung ftetíte, ber bie auf beit 3119 beäüg; 

 íii^eit Xaten and) tiermerttjete. 



®ie ornitíjolocjijcfjcii Sd)rifteii rou í}íic. u. .Beijf 

 fiiib für uno üoii f;o(;em 51ßerti; unb großer 2öicf)liij= 

 feit; iiid)t nur betreffe bea ©egenftnnbeê, fonbcni 

 and) beêi)a[[i, roeil fie uiiâ bie fyftematifd) burd)* 

 gefüljrten îBeobad^tungeu uorfüljren, iueld)e dei 

 3ei)f fd)ün im 3n()re 1840 ifjreu 3infaiig lu'lmieu, 

 luorauö l;en)orgef)t, òa^ tu ©iebeii bürgen Ti í e 1 a u 

 t). 3evf eê roar, ber aiâ (Srfter ornitljofogifdje 33e: 

 obaditnngen geprig beiuufjt begaïut, mie bieê auô 

 feinem 'îagebudje «Időjárási Jegyzetek», fjeruov; 

 gel^t. Daè aSorroort beginnt gíeid) auf ber evften 

 ©eite mit folgenbem ©alje: «Siefe 2Bttternngë: 

 beobad)tungen fjabon bie 'Sefttmnuing, bamit mit 

 ifjneu bie ©rf d)einungen bee 3ugeè ber 

 3Sögeí nac^ ©üben unb ihrer 9íüdfeí)r, fer^ 

 ner — mie eë mandjmal uorjnfommen pffegt, — 

 if)reê a>crirrenê mäi^renb ber íKeife, iier= 

 gtidjen roerben fönneti. 



(Sé ift ftar, ba§ 9ìic. 0. 3ei;f in biefer .^uv- 

 fid)t fogar ^riebr. 3Bi[fj. ©tetter tioran= 

 gegangen ift, inetdjer iin 3al)re 1845 (in Magyar 

 Orvosok és Természetvizsgálók Kolozsvártt tar- 

 tott ötödik nag vgyülésének Munkálatai, p. 139 

 Uè 161) einen Sírtifeí über ben S'ig ber Süögel in 

 ©iebenbürgen mittljeilte, in roeldiem bie früíjeften 

 2Daten eigener 33eobad;tungen erft von 1843 notirt, 

 unb aud) bicfe nur auf uicuige ?fätle bcfd)ränft er^ 

 fdjeinen. 



33ei biefer ©elegenljeit, wo mir bie ^ublitation 

 ber binterfaffeneu ornitbologifd)en ©djriften 9íic. 

 t). 3<-'i)f'á mit bem Aataíoge ber fiebenbürgifdjen 

 aSögel ber ©ammlnng beê Sr. Sßtif). fíuöpf ter 

 beginnen, finbeii mir notf;menbig nod^^oigenbeê ju 

 bemerfeu : 



3lk. ü. 3 eV f ftrebte mit, auá) auê feinen ©d&riften 

 l^eruorfd^einenber, íjingebenber Segcifterung bie 

 mögIid)fto (Mrünbíidifeít an, unb benü(5te babér jebe 

 ®elegent)cit, um feine 9íotijen auf f eftem ©cunbe ju 

 bereidjern. ©0 gefdjab cg, M^ er im "^aíjve 1848 

 ben Sníjalt ber ornitljologifdien ©nmmlung non 

 ®r. aBill;. Änöpfler genau notirte unb íaőÍH-r= 

 äeid)uif5 ín feine ©d;riften ein)d)altete. 



3tuc^ biefe Sínöpf ler'fd)e ©ammlung ift ein Dpfer 

 ber 3t'i-"ftörungiuutb beraBaíadien gemorbcn, unb bafi 

 baö autí)entifdje33ilb bevfelben für bie Wefdjidjte ber 

 ungarifdien Drnitl)oíogie gerettet murbe, baé Ijaben 

 mir einzig ber ©orgfalt í^rof. u. 3ei)f'ê 3» uev= 

 ï)anïen. 



