256 



egyik sem gondolt, úgy hogy a kigyász-ölyv 

 elejtése kevesebb nehézséget okozott nekem, 

 mint egy vércse lövése. 



Nem az volt egyedüli czélom, hogy ezt a hatá- 

 rozottan hasznos ragadozó madarat lelőjem, 

 hanem, hogy a szabadban való viselkedését 

 megismerjem, azért tehát gyakran elnéztem 

 azokra a helyekre, ahol már láttam egyszer a 

 kigyász-ölyvet. Többnyire oly helyeken akad- 

 tam reá, amelyeket valami vizecske öntözött, 

 mocsaras réteken, pocsolyák szélén. A fával csak 

 helyenként benőtt síkságokon, ha még oly bővé- 

 ben volt is ott a neki való tájjlálék, soha sem 

 láttam. Mint már emiitettem, vagy lassan 

 keringett tartózkodási helye fölött, vagy moz- 

 dulatlanul ült valami kiemelkedőbb ponton. Ha 

 a prédát keringés közben meglátta, egy ideig 

 lebegett fölötte, de aztán nem csapott rá a 

 sólyomfeléket jellemző gyorsasággal, hanem las- 

 sanként lejjebb ereszkedett s mint rokona, az 

 egerész- ölyv, kis daral)on a föld fölött tova- 

 suhanva messze kinyújtott lábbal szállt a földre, 

 hogy zsákmányát megkaparintsa. A mocsaras 

 tócsába gyakran majdnem hasig gázolt be s 

 aztán félláljbal ragadta meg a prédát. Amilyen 

 nyugodtnak és kényelmesnek látszott különben, 

 a mily kevéssé törődött környezetével, oly élénk 

 és dühödött lett, amint egy másik fajabelije 

 melléje ereszkedett, meglátva ennek szerencsés 

 fogását. Karmaival s szárnyával gyakran úgy 

 megtépázta egymást a két ellenfél, hogy a toll 

 csak úgy repült s a zsákmány a legtöbb esetben 

 veszendőbe ment. Mikor végre az egyiknek 

 engednie kellett, a győző a préda keresésére 

 indult, de amelyet, mint mondám, nem min- 

 dig talált meg. Ha semmi sem zavarta meg 

 madarunkat, úgy vagy mindjárt helyben köl- 

 tötte el kényelmesen a fogott prédát, vagy fész- 

 kéhez szállt vele. 



Vándormadár létére rendesen ájjrilis elején 

 vagy közepén tér hozzánk vissza, hogy május 

 elején vagy valami régi fészket keressen föl — 

 olykor egerész-ölyv fészkét is — vagy hogy 

 ujat építsen magának. Eendesen magas lombos 

 fán, ritkábban fenyüfán áll a fészke. 



A fészek olyanformán van készítve, mint az 

 egerész-ölyvé, csak kiasé nagyobb. Vékonyabb 

 fajta száraz ágakból s gályákból van az építve 

 8 ürege is gályákkal s levelekkel van bélelve. 

 Magam a fészekben nem találtam tojást, azért 

 is utóbbi leírását Misik tanár magángyűjte- 

 ménye után adhatom csak. A tojás aránylag 



T'a es mir nidit auôidilteêlicti um Duc (ì'rlecjeu 

 oiefeo t'utíd)ic^c^ uütüiditMi ÍHaulnioi^eíö 311 tljun lunv, 

 id) uicliiuin' teilt 5ßer£)altcii uiiP Wi-harcn in ìior 

 ?frei()cit fennen íeriuni inollte, beigab id) mid) iiftevo 

 an fold)e C.vte, wo id) Pen odjianijenlnifiarP 0111= 

 mal gefehen batte nnö beoliaá)tete i[)n. Hìeift traf 

 id) il)n an iokten Stellen, uield)e eine ÜBaJíeraber 

 önrd)viefeltc, auf üerinnipften liefen nnö an ííüm-- 

 pehi am 3Balbeèrantt. ^Jnberß&ene mitnurfte[len= 

 mcifem Î3aumroud)c. fanb id) il)n troti lUierflnÖ a)i 

 enttpred)enber "liabrniu^ nie. 



Sie bereite erauibiit, freiste er entiueber lainj; 

 iam über jenen Steilen ober fa^ beioegnnglloê auf 

 eineni etroac erl)iil)ten 'Vnnfte. ^atte er freifcnb eine 

 "ieiite ertpabt, bann rüttelte er eine Seit lang, um 

 bann nid)t nac^ ^alfenart pfeilfdmeil berabjufdjie; 

 f3en, fonbeni fic^ lancjfam ^u fenteii nnb )iad) ber 

 ílrt feineé 'i^cttcrê, beò äKänfebiiffarbe, eine fur,^e 

 Strecfe über bein 'Koben bal)in,iuitreid)e]i nnb enblid) 

 mit iuett »orgeftrecften fjängen fid) auf bie (Srbe 

 nieberlaifenb fein Dpfev ^n ergreifen. !^sn '■^^füluMi 

 u)ib Xümpel)! fal) id) ibn oft beiiuilje bis an ben 

 ÍSauá) ^erummaten mib baiui mit einem %ana,e feine 

 33eute erl)afd)en. So rnljig nnb behäbig mir fonft 

 fein ganjes ©ebaben erfd)ien, fo menig er fid) um 

 feine Umgebung fümmerte, fo lebenbig nnb lüütenb 

 mnrbe er, menn fid) ein anberev beim 3liiblirf einer 

 glü(flid)en !fsagb ,úi ibm berabfenfte. Ílíit rt-dngeii 

 \u\b Sd)unngen bearbeiteten fid) bie beiben ^>egner 

 oft fo arg, bafi bie Gebern berunifiogen nnb in ben 

 nu'iften Aällen — bie 33eute nerloren ging. ÍJinfíte 

 enblid) einer iueid)en, fo fud)te ber Sieger nad) bein 

 Streitobjeet, luetdieo er iiibeffen, mie bereits gefagt, 

 nid)t immer fanb. — Störte nidjtê ben Sd)langen; 

 abler, bann ucrjebrte er entiueber gemäd)ltd) feine 

 Seilte an Drt nnb Stelle, ober er ftricb mit berfet; 

 ben bem ^orfte 511. 



3(10 ßuguogel, febvt er meift 3(nfa)igc' ober 3Jiitte 

 álpril ju uns jurücf, um 3lnfang l'iai entiueber 

 einen alten .s1")orft — bürfte mitunter fogar einer 

 uom 'íJíanfebuffarb fein — ju bejieljen ober einen 

 neuen jn bauen. Stets finb eô l)oí;e $'aub=, felteiu'r 

 iiabelbäume, auf melcben er i'tebt. 



Ter 33au beê ^orftes erinnert an jenen feines 

 iietters, bcè ïïlîaufebiiffarbé, meiui er and) etnrns 

 groBer ift. íTte -üeftaiiDteile besfelben finb trocfene 

 3lfte nnb 3iüeige non geringer ©tärfe, ebcnfo ift bie 

 3ie)'tmnlbe mit ^n'^'úu'ii iinb Saubiuert ausgelegt, 

 ^d) felbft Ijobe fein (ïi im iporfte gefeljen unb fann 

 mid) bolder luiv auf bie ~lìefd)reibung eines fold^en 

 auè ber ^^iriuatfainmlnng 'l>rofeffor'JJÌififs befd)rän= 

 fen. 'lHn1)ältnifi)näf5ig febr gvofi unb raubfd)a(ig. 



