16 



A fehér gólya Délafrikàban. 



Irtii : Haaonur Alwin, 



A M. K. 0. K. tiszteleti tagja, a South African 



Ornithologist's Union th. titkára. 



A Magyar Királyi Ornithologiai Központ 

 igazgatójiliiiik felszólítására irtani meg a fehér 

 gólya délafrikai tartózkodásáról szóló jelen 

 dolgozatot. Hocsánatot kell kérnem ennek 

 vázlatos voltáért, a minek oka itteni viszo- 

 nyaink nehézségeiben rejlik. 



A fehér gólya Délafrikában eredetileg mint 

 nyári vendég tűnt fel és nagyjál)an ma is 

 így tűnik fel, bár az utolsó két-három évben 

 mind több és több maradt itt télire is. Szá- 

 razföldi helyváltoztatásukat egy időben az e 

 vidéket sújtó sáskajárás rajai irányították és 

 a madarat teljes joggal tekintették a sáska 

 legnagyobb pusztítójának. Az utóbbi évek 

 folyamán azonban a sáskarajok a délafrikai 

 sáskahivatal (Locust-Bureau) működése és 

 szárnyas barátaink segítsége következtében 

 meggyérültek és mind távolabb és távolabb 

 léptek fel egymástól. A fehér gólya még 

 ekkor is megszállotta az egész vidéket — mint 

 rendesen — és most már az a kérdés : mi 

 szabályozza vonulásukat? ' 



Egy ponton fellépő táplálékhiány természe- 

 tesen tovavonulásra kényszeríti őket, de miért 

 vannak a seregek egymástól oly távol? És a 

 mi méx, fontosabb : miért találni olykor egyes 

 egyéneket a seregektől néhány száz mért- 

 földnyi távolságban ? Egy másik, előttem 

 talányszerünek tetsző jelenség az, hogy a 

 fehér gólya több izbeti legkorábban déli meg- 

 figyelő állomásokról volt jelezve, azaz a madár 

 először a legdélibb állomásokon jelent meg. 

 Ez természetesen onnan eredhet, hogy a fehér 

 lakosság gyér és kevés a megfigyelő, hogy 

 továbbá a gólyák a tengerpart mentén vonul- 

 nak és innen hatolnak be a belső területre. 

 Táplálékuk ligy látszik különféle rovar, főleg 

 azonban sáska, szöcske és imádkozó sáska 

 (Mantis). A gólyák a pusztában mindenütt el 

 vannak terjedve, de a vasúti vonalak mentén 

 is, úgy látszik azonban, hogy különösen a 

 luczernavetéseket, árpaföldeket és mocsaras 



' Itt V. ö. Sci.ATiiR W. L. ; On the Migration of 

 Birds in South Africa, pag. 190. Journ. of the South 

 African Ornithologist's Union Nr. 1. 1905. V. o. Aquila 

 1909, pag. XXVII. 



The White Stork in South Africa. 



By AiiWiN IIaaonbr, 



Hon. .Mem. Royal ITung. Uureau of Ornithology; 

 Hon. Sec. S. A. Ornithologist's Union. 



At the request of the Director of the Koyal 

 Hung. Bureau of Urnitliology. 1 liave written 

 the following brief sketch of the White Stork 

 in South Africa. I must apologise for its 

 meagreness, but we have to light against 

 many odds in this country 



The White Stork was originally considered 

 a summer visitor to South Africa and is still 

 such in the maiji, althougli during the last 

 two or three years more and more of tlicni 

 have remained throughout úw winter. Their 

 movements in the country were also at one 

 time guided by the presence of the locusts 

 swarms then devastating the country, and the 

 bird was rightly considered to be one of our 

 chief locust destroyers. During latter years, 

 however, owing to the exertions of the South 

 Afi-ican Locust Bureau, aided by our many 

 leathered friends, locust swarms have been 

 few and far between, yet the White Stork 

 has arrived and spread over the country just 

 as usual, and the question now before us is, 

 what governs their wanderings at present?^ 

 Scarcity of food in one place will of course 

 cause them to move on to the next, but why 

 are the tlocks found at such large distances 

 from one another? and what is more impor- 

 tant still, why should a few individuals be 

 found hundreds of miles from the nearest 

 flock. Another thing which puzzles me is the 

 fact that in several instances the bird was 

 reported from a Southern Station first ie. 

 that the earliest date for a stork is from the 

 most Southerly Station. Of course this may 

 arise from the fact of our meagre white 

 population and consequent few observers, and 

 that the birds come down the coast and then 

 spread inland as they travelled. Their food 

 api)ears to be insects of various kinds, but 

 chiefly locusts, grasshoppers and mantis, and 

 while they may be seen all over the veld, 

 and along the railway line, they seem to 

 prefer the cultivated lucerne and barley fields, 



' Cfr. ScLATEii W. L. : On the Migration of Birds 

 in South .Africa, pag. 190. Journ. of the South African 

 Orn. Union Nr. 1. 1005. Vergi. Aquila 1909, Bd XVI, 

 pag. XXVII. 



