volnának alkalmasak, akkor a vonulás kér- 

 dése a belföklre nézve sohasem volna meg- 

 fejthető. 



Dk. Weigold űr saját tapasztalatai alapján 

 ismerteti líj módszerét, a melylyel a madár- 

 vonulást „exact" ' módon lehetne vizsgálni. 

 Röviden foglalkozni kívánok czikkével. 



Mindenekelőtt is jó és folytonos megfigye- 

 lési adat-anyagot kivan kritikát gyakorin 

 madárismerőktöl. 



A vezetett naplóból az egyes fajokat külön- 

 külön kell elénk állítani. 



A megfigyelési adatok grafikusan tűnte- 

 tendők fel. 



A vonulási adatokat egybe kell vetni a 

 megfigyelő állomás időjárásával és az idő- 

 járási térképekkel; mindkettő, az időjárás és 

 a vonulás, grafikusan tüntetendő fel. 



A feldolgozás legnehezebb, de egyben leg- 

 eredményesebb része az időjárási térképek és a 

 vonulás közötti összefüggés tanulmányozása. 



Látjuk tehát, hogy ennél a módszernél 

 csupán az egyes fajok napi adatainak grafikus 

 feltüntetése a novum ; a módszer tölibi köve- 

 telménye régóta ismeretes. 



De éppen az egyes adatok grafikus fel- 

 tüntetése az a pont, a melyet a gyakorlatliaii 

 nem lehet keresztülvinni. Weigold úr 1Û. l-j, 

 20 év elmnltával ki akarja számítani az egyes 

 fajok átlagos vonulási napját, hogy a normális 

 lefolyást feltüntethesse. Az infi-i jiipls leg- 

 nagyobb tömegszániára, vagyis vonidási kul- 

 minácziójára (1910 szept. ö.) egy 80 mm magas 

 függőleges vonalat vesz fel. Húsz évre nianve 

 tehát egy 1600 mm hosszú vonalra volna 

 szüksége, feltéve, hogy a tömegvonulás maxi- 

 muma mindig szept. 5-re esnék. Ha nem is 

 forogna mindig ilyen eset fenn, a húsz évre 

 kiterjedő összegezési görbék óriási helyet 

 vennének igénybe, igen nagy muidcával jár- 

 nának és még a gazdag Németországban is 

 tekintélyes i)énzösszegbe kerülnének. 



Weigold úr ezt a saját tapasztalataiból is 

 tudja. Második évi jelentésének 10-ik oldalán 

 így ir : „ TcrméxzuU'S, Imiiy a ronulúst a iey- 

 ssírc.schheii (/rafikusaii füiitrtvém fel, ezzel 

 megtakarítanám azt a munkát, hogy a jelen- 

 tést részletezve tegyem meg. Sajnos azonban, 

 nem oly egyszerű mintegy 100 nagy dia- 

 grammot és táblázatot kiadni. Technikai okok 



Meere oder kahle Landzungen sich iiierzu 

 eignen, dann könnte man für das Hinncidaiid 

 nie .\ufklarung erhalten. 



.\uf eigene Praxis gestützt, bespriciit Herr 

 Du. Weigold eine Methode, wie der Vogelzug 

 exakt ' zu erforschen wäre. A\'ir wollen kurz 

 darüber berichten. 



Zum ersten verlangt er gutes, lückenloses 

 Bcobachtungsmaterial von kritischen Kennern. 



.Vus dem geführten Tagebuch sind die ein- 

 zelnen .\rten separat darzustellen. 



Die Beobachtungsdaten sind graphisch dar- 

 zustellen. 



Mit dem Wetter an der Heobachtungsstation 

 und den Wetterkarten sind die Zugsdaten zu 

 vergleichen, und zwar A\'etter und Zug gra- 

 phisch dargestellt. 



Die schwerste, al)er auch erfolgreichste 

 Arbeit ist das Studium der Wetterkarten im 

 Zusammenhange mit dem Zug. 



Wie man sieht, ist bei dieser Methode nur 

 die graphische Darstellung der einzelnen täg- 

 lichen Artendaten neu : die anderen Erfor- 

 dernisse sind schon längst bekannt. 



Aber eben die graphische Darstellung der 

 einzelnen Daten ist derjenige Punkt, der in 

 der Praxis nicht ausführbar ist. Herr Weigolh 

 will nach 10, 15, 20 Jahren Tagesmittel des 

 Zuges für die einzelnen .\rteii berechnen, um 

 den normalen Verlauf (birsteilen zu können. 

 Er nimmt z. B, für die höchste Massenzahl 

 des Baumpiepers {S('])t . 5. 1910) eine Vertikal- 

 linie von 80 mm an. Für 20 Jahre müsste 

 er also eine Linie von lUOO mm haben, falls 

 das Massenzugsmaximum immer auf den 5. 

 September fiele. Wäre aber auch dieses nicht 

 immer der Fall, seine 20jährigen Siimmen- 

 kurven würden einen riesenhaften Kaum be- 

 anspruchen lind eine noch riesenhaftere Arbeit 

 und auch im reichen Deutsehland eine kaum 

 zu bestreitende Geldsumme. 



Ja, Herr Weigold weiss dies schon aus eige- 

 ner Erfahrung. In seinem IL Jahresberichte 

 S. 10 schreibt er: ,.Ani liebsten würde ich 

 selhstversländlieh hier diese r/rapltischim Ziigs- 

 darstellungen gehen, das ersparte mir die ganze 

 Arbeit, den Bericht so detailliert abzufassen. 

 Leider ist es nicht so einfach, etwa 100 

 grosse Diagramme und Tabellen zu publi- 



Oniith. Mcmatschrift. WXVII. .\r. 1. I'. tili— 123. | 



Oniitli. MoM;Uschiitt. XXXVII., Nr. 1, S. 112—123. 



