il 



pontját : hogy t. i. hol indul a vonulás 

 — egész positive — és hol végződilc — csak 

 ismétlés esetén bizonyosodva be. 



Hogy a továbbiakat példához kössem, áll- 

 janak itt az első gólyafióka adatai, a mely 

 Magyarországon, Hidvégen, a 209-es számú 

 gyűrűvel jelöltetett meg 1908 július 10-én és 

 Seaforthban (Pretoria) esett el 1909 január 

 30-án,' elesett tehát Afrika déli pontján ; és 

 minthogy azóta más és más években ugyan- 

 csak Pretoriában több gyűrűzött g(')lya esett 

 el, ezért a gólyafiókák vonulásának kezdő és 

 végpontja közelítőleg biztos. Nyitott kérdés 

 még, vájjon a fiatalok és öregek együtt ma- 

 radnak-e és meddig? és hová kerül a fiata- 

 lok többlete Afrikából vagy Afrikában? Mert 

 a fészkek száma Magyarországon jobbára 

 állandó és rendesen ugyanazon öregek által 

 lesznek elfoglalva, a mit megérkezésükkor a 

 párok viselkedése bizonyít. Biológiai kérdé- 

 sek egész sora marad azonban még nyilt kér- 

 dés, a melyeket itt mellőzök, mert a migra- 

 torikns részt kell bevégeznem. 



Heq\foky értelmében tehát megtaláltuk a 

 gólya vonulásának kezdő- és végpontját ; a 

 következő kérdés : mely úton haladnak a 

 gólyák, hogy telelő- és fordítva, fészkelőhelyükre 

 érjenek ? Itt a helye a nagy munkafeloszfás- 

 nak és a gyűrűnek. 



A m. kir. ornithologiai központ megállapí- 

 tásai szerint a gólyák délkeletnek vonulnak 

 az általam úgynevezett Porta Ciconiaruaion át 

 — Aquila 1909. XVI. k., pag. XXXVII — 

 a Földközi tenger keleti partjának irányában, 

 hogy azt megkerüljék. Ezt a tételt bizonyítja a 

 P. Schmitz E. ornithologus által Jeruzsálemből 

 beküldött = Aquilal909,XVI.k.,pag.XXXVI- 

 adat, továbbá a f. évben Knesevich Emimo által 

 Oaza-hól beküldött gyűrű és Weigold adata,"' 

 a ki Mesopotamiában gólyacsapatokat látott 



' L. AquUa XVI. 1909. pag. XXXVI. 



' Dr. H. Weigold : Ein Monat Ornithologie in den 

 Wüsten und Kulturoasen Nordwestmesopotamiens u. 

 Inneisyriens. — Journ. f. Ornithologie 1912, Heft 2, 

 p. 253. 



nur wenn sie in Hinsicht des letzten Punktes 

 melirmals wiedei'holt wurden, mit Positivität 

 die beiden von Jakob Heqyfoky aufgestellten, 

 oben angeführten Endpunkte, nämlich wo der 

 Zug beginnt — ganz positiv — und wo der 

 Zug endet — erst durch AViederliolung erhärtet. 

 Um die weitere Erörterung an ein Beispiel 

 zu knüpfen, möge hier folgendes stehen : Der 

 erste Jungstorch, in Ungarn in Hidvég mit 

 Pting Nr. 209 am 10. Juli 1908 gezeichnet, 

 wurde in Seaforth (Pretoria), am 30. Jan. 1909 

 erbeutet,' also an der Südspitze Afrikas und 

 da seit der Zeit noch mehrere Ringstörche 

 ebenfalls in Pretoria u. zw. in verschiedenen 

 Jahren erbeutet wurden, so ist für die Jimg- 

 störche Ungarns der Anfangs- und der End- 

 punkt des Zuges annehmbar bestimmt. Vor 

 allem bleibt die Frage ofl'en, ob Junge und 

 Alte zusammenbleiben und wie lange ? und 

 wohin das Plus der Jungstörche in oder aus 

 Afrika hingerät? Denn die Zahl der Nester 

 in Ungarn ist meist stationär und wird an- 

 nehmbar durch Altstörche bezogen, das wird 

 durch das Gehaben der Paare bei ihrer An- 

 kunft bewiesen. Es bleibt eine ganze Reihe 

 offener biologischer Fragen, die ich hier üijer- 

 gehe, weil ich den migratorisehen Teil zu 

 erledigen habe. 



Wir haben also im Sinne Heuykokys den 

 Anfangs- und den Endpunkt für den Storch 

 gefunden und es folgt die nächste Frage: 

 welchen Weg verfolgen die Störche, um ihre 

 Winternngsplätze und umgekehrt, um ihre 

 Nistplätze zu erreichen? Hier folgt die grosse 

 Arbeitsteilung und der Ring. 



Nach den Bestimmungen der königlich 

 Ungarischen Ornithologischen Centrale, ziehen 

 dio Störche südöstlich durch die von mir 

 so benannte Porta Ciconiarum (Aquila 1909' 

 Band XVI, pag. XXXVII) in der Richtung, 

 um das östliche Ende des Mittelmeeres zu 

 umfliegen. Diese Annahme ist belegt durch 

 die Ringnummer aus Jerusalem — P E. 

 Schmitz, Ornithologe (Aquila 1909, Bd XVÍ, 

 pag. XXXVl) — durch die Ringnummer aus 

 Gaza — Emilio Knesevich 1912 — und durch 

 die Angabe von Weigold, " der in Mesopota- 



' Vide : Aquila XVI,, 1909. pag. XXXVI. 



- Dr. H. Weigold : Ein Monat Ornithologie in den 

 Wüsten und Kulturoasen Nordwestmesopotamiens u. 

 Innersyriens. — Journ. f. Ornithologie 1912, Heft 2, 

 p. 253. 



2* 



