a mely északon a palaeíirktikus régióban költ 

 és — átrepülve az egyenlítőn Délat'rikában - - 

 a kontinensnek is legdélibb pontján „telel 

 át", azaz afrikai értelemben véve „nyaral át" — 

 és azntán újra visszatér a palaearktikus regió- 

 ba, a melyet fészke hazájává tesz, hogy 

 nyaralásra vissza vonnljon Délafrikába és így 

 továljb, évről évre. Ugyan hová támaszsza akkor 

 a kutató az emeltyűt, hogy Cl.\rke értelmé- 

 ben a „departure"-! és „arrival"-! megállapít- 

 hassa? így fogva fel a dolgot, kézenfekvő, 

 hogy a fajok vonulási iránya úgyszólván egy- 

 másba tolódik, hogy némely faj el- és vissza- 

 vonulási útja a nagy útvonalnak csupán egy 

 kicsiny töredékére esik, az egyenlítői zónába 

 egyáltalán nem hatol be ; hogy a legfelső 

 észak fajai a sarkköi böl a palaearktikus regióba 

 és fordítva vonulnak és hogy mindezek még 

 az úgynevezett „állandó madarak" figyelembe- 

 vétele nélkül állanak, a mi azonban szintén 

 nem liagyható figyelmen kivül, mivel még a 

 helyi tartózkodás folyamán is történik az 

 évszakok szerint helyváltoztatás : magasabb 

 vidékről az alföldre és fordítva. Eltekintve a 

 kivételektől, világosan kitűnik tehát, már a 

 legegyenesebb útvonalnál is, hogy egyetlen fix 

 megfigyelési pont csak egyetlen poiit, holott 

 a feladat az : megállapítani egy folytonos 

 vonal mentén a jelenséget. A pont csupán 

 egyazon piont jélmiségeit adja és világítja meg, 

 de nem adja és világttja meg a vonal és még 

 kevésbbé a zóna jelenségeit. 



Világosan következik tehát, hogy a prob- 

 lema megközelíthütölcg is csupán rationalis 

 munkafelosztással oldható meg, mert az álta- 

 lános ingadozásban nagyban és egészben, 

 úgyszintén részleteiben véve arról van szó, 

 hogy közéjiértékeket nyerjünk, a melyek egye- 

 dül szolgálhatnak biztosabb alapul. Az is 

 következik továbbá, hogy E.Clarkh hősies 

 önkéntes száműzetése, melylyel a vonulás idő- 

 tartamára í'í/f/ys/oHe világítótornyára ésiTeníisA 

 Knock világitóhajóra stb. kötötte magát, csupán 

 62671 jíontok egyszeri jelenségeinek megismeré- 

 sét eredményezte annyira, a mennyire egy 

 ember áttekintheti ; ez az egyszeri meg- 

 figyelés is csupán az időpontnak jelenségeit 

 adta. A megfigyelés ilyetén módjának krite- 



nehmen ist. Den Beweis für die Richtigkeit 

 dieser Annahme liefert der weisse Storch, 

 der nördlich im Palaearktikum brütet und 



— den A equator überfliegend — in Südafrika 



— bis zur Sü(ls])itze dieses Erdteiles — „über- 

 wintert", d. h. im afrikanischen Sinne „über- 

 sommert" und sich dann wieder ins Palae- 

 arktikum, w(!lclies durch seine Horste zu seiner 

 Heimat wird, zurückbegibt, um dann wieder 

 zur Sommerung nach Südafrika zu ziehen 

 und so fort voii Jahr zu Jahr. Wo soll denn 

 dann der Forscher den Hebel ansetzen, um im 

 Sinne Clarkes „departure" und „arrival" zu 

 bestimmen ? Rei dieser Auffassung liegt es 

 ja auf (1er Hand, dass sich die Zugslinien 

 der Arten sozusagen ineinander schieben, dass 

 das Hin und Zurück mancher Art bloss auf 

 ein Bruclistück der grossen Zugslinie fällt, 

 in die aequaloriale Zone gar nicht eindringt; 

 dass die Arten des höchsten Nordens, aus 

 der Arktis ins Palaearktikum und vice versa 

 ziehen und dieses alles noch ohne Rücksicht 

 auf das, was wir unter „Standvögel" ver- 

 stehen, was aber auch nicht unverrückbar ist, 

 da es auch inmitten des ganz lokalen Aufent- 

 haltes nach der Jahreszeit Ortsveränderung 

 gibt : von den Höhen zur Niederung und um- 

 gekehrt. Es ergibt sich also, abgesehen von 

 den Abweichungen, schon bei der geradesten 

 Zugslinie ganz klar, dass der fixe, einzelne 

 Beobachtungspunkt eben nur ein Punkt ist, 

 wo es doch Aufgabe ist, die Erscheinungen 

 einer kontinuierlichen Linie festzustellen. Der 

 Punkt gibt und beleuchtet bloss die Erschei- 

 nungen des Punktes, nicht aber jene der Linie 

 oder gar der Zone. 



Es folgt mithin ganz klar, dass das Problem 

 nur durch rationelle Arl)eitsteilung aniiäiiernd 

 gelöst werden k;inn, denn es handelt sich 

 bei der allgemeinen Schwankung im grossen 

 und ganzen und im Detail darum, Mittelwerte 

 zu erhalten, die einzig berufen sind, eine 

 festere Grundlage zu liefern. Auch folgt hier- 

 aus zwingend, dass das heldenhafte frei- 

 willige Exil E.-Clarkiîs für eine Zugsperiode 

 auf dem Leuchtturm von Eddystone, oder auf 

 dem Leuchtschiff Kentish Knock etc. bloss die 

 Erscheinungen dieser Punkte einmal und, 

 soweit sie ein einzelner Mann eben übersehen 

 konnte, fixierte, u. zw. so, wie sie sich zur 

 Zeit der Beobachtung eben präsentierten. Das 

 Kriterium dieser Art von Beobachtungen be. 



