árt, de — ha erősebb lesz — ez a vonulást 

 sietteti. Cyklonikus zavarok ilyenkor megsza- 

 kítják a vonulást és ha nagyon erősek, aka- 

 dálylyá is lesznek, a mely a madarakat föl- 

 tartóztatja, vagy rohamosságra, „rits/i"-ra 

 kényszeríti. Hirtelen hőcsökkenés is sietteti 

 a vonulást; ez különben irányadó tényező 

 minden rendkiviili mozgásnál ha a többi me- 

 teorológiai viszony különben kedvező. 



Pag. 87. A szelet, mint indító okot, túl- 

 becsülik ; csupán ereje jelentékeny tényező ; 

 nagyon erős szél elfújja a madarat irányából. 



Pag. 89. Ritka madarak nagy tömegeit 

 figyelték meg kis szigeteken (Fair Island, 

 Helgoland). E.-Cl.4,ekb meg van győződve arról, 

 hogy ezek a nagyobb szárazföldön (Anglia) 

 is láthatók volnának ; ott azonban sokkal 

 nagyobb felületen oszolnak meg ; megjelené- 

 sük ellenőrzésére képzett megfigyelők egész 

 gárdájára volna szükség. 



Mindezek a tételek és még sok más is, 

 világosan magukon hordják a helyi megfigye- 

 lés eredményeinek jellemvonását és egyáltalán 

 nem alkalmasak arra, hogy a madárvonulás 

 jelenségéneh egészére, az idő, tér, ok és fel- 

 tétel viszonylatában fényt vessenek. Minden 

 tétel kritizálása könyvet igényelne és még 

 akkor sem adna kellő eredményt a madár- 

 vonulás ismeretéről, mint összjelenségről. Ki- 

 emelem azonban egyik különösen jellemző 

 tételét, hogy azt közelebbről megvizsgáljam- 

 A tétel CowARD-nál (pag. 84) igy hangzik • 

 „Mr. Clarke points out repeatedly that in stu- 

 dying the phenomena it is the conditions at 

 the point of departure not at the point of 

 arrival — generally the point of observation — 

 which are important." 



Ha a vonulás jelenségét mint mozgást fog- 

 juk fel a térben, úgy ez a mozgás óriási 

 oscillatio, a melynek legszélső kilengései a 

 fold keleti felén, ismereteink mai állása szerint, 

 egyrészt Afrika legdélibb pontjában, másrészt 

 a sarkkörben feküsznek és a melynek leg- 

 felső pontjául az egyenlítőt kell tekintenünk. 

 E tétel helyességét a fehér gólya bizonyítja. 



ges Wetter schadet auch nicht, aber unter 

 dem Einflüsse desselben, wenn es stärker 

 wird, wird der Zug beschleunigt. Zyklonische 

 Störungen unterbrechen dann den Zug und 

 wenn sie sehr intensiv sind, so bilden sie 

 eine Schranke, welche die Vögel zurückhält, 

 oder sie zu einer beschleunigten Abreise, 

 einem „rush" ZAvingt. Auch eine plötzliche 

 Temperaturabnalmie besclileunigt den Zug 

 und ist sie ein massgebender Faktor bei allen 

 aussergewöhnlichen Bewegungen, wenn die 

 anderen meteorologischen Bedingungen im 

 übrigen günstig sind. 



Pag. 87. Der Wind als Ansporn wird über- 

 trieben, nur die Stärke desselben ist ein wich- 

 tiger Faktor ; in sehr starkem Winde wird 

 der Vogel aus der Richtung geblasen. 



Pag. 89. Grosse Mengen seltener Vögel 

 werden auf kleinen Inseln beobachtet (Fair 

 Island, Helgoland). E. -Clarke ist überzeugt, 

 dass diese Vögel auch auf dem Hauptlande 

 (England) zu sehen wären ; sie verteilen sich 

 aber dort auf eine viel grössere Fläche und 

 dann wäre eine Armee von geschulten Be- 

 obachtern notwendig, um deren Gegenwart zu 

 kontrollieren. 



Alle diese Sätze und noch viele andere, 

 tragen den deutlichen Charakter der Ergeb- 

 nisse der Lohalforschung an sich, und sind 

 gar nicht geeignet ein Licht auf die Gesamt- 

 heit der Erscheinung des Vogelzuges nach 

 Zeit, Raum, Ursachen und Bedingungen zu 

 werfen- Die Kritik aller Sätze zu geben, 

 würde ein Buch erfordern und würde doch 

 kein gehöriges Resultat für die Erkenntnis 

 des Vogelzuges als Gesamterscheinung bieten. 

 Ich greife aber einen besonders charakteristi- 

 schen Satz heraus, um denselben näher zu 

 betrachten. Der Satz lautet bei Coward (pag. 84) 

 wie folgt: „Mr. Clarke points out repeatedly 

 that in studying the phenomena it is the con- 

 ditions at the point of departure not at the 

 point of arrival — generally the point of obser- 

 vation — which are important''. 



Wenn wir die Erscheinung des Zuges nach 

 Raum als Bewegung auffassen, so ist diese 

 Bewegung eine riesige Oscillation, deren 

 äusserster Ausschwung auf der östlichen Erd- 

 hälfte, nach dem gegenwärtigen Stande un- 

 seres Wissens, einerseits im äussersten Süden 

 Afrikas, andererseits in der Arktis liegt und 

 als deren höchster Punkt der Aequator zn 



