45 



a történeti középnél korábban érkezett 41 faj 

 „ „ középnek me,!4felelően „ 10 „ 

 középnél későbben ,, 35 „ 



úgy liogy as 1911-ik év tarassi vonulásának 

 jellege ìuujyjahan normálisnak mondható. 



Hangsúlyoznom kell azonban, hogy az összes 

 megfigyelt fajok történeti középnapja nincs 

 egységes alapból, egy évből levezetve s így 

 nem is egyenértékű. Ezt illetőleg utalok az 

 ezen jelentést követő meteorológiai feldolgo- 

 zásra. 



Az egyes fajok felvonulását a területi 

 középszámok alapján jellemezhetjük ; nagyon 

 természetes, hogy csak azon fajokét, a melyek- 

 ről kellő számú jelentés érkezett be. A jobban 

 megfigyelt fajok felvonulásának jellemzése 

 itt következik. Megjegyzem, hogy minden 

 középszám mellett zárjelben feltüntettem azt 

 is. hány adatból lett kiszámítva, a miből 

 következtetés vonható a nyert középszám meg- 

 bízhatóságának fokára. 



Hiniiido-typiis szerint felvonult fajok. 



A füsti fecske — Hirando rustica L. — 

 ú. n. normális typusa alatt azt a felvonulási 

 módot értjük, a melyet délen és as alacsonyan 

 fekvő teriileteken korai érkesés, éssakon és a 

 mayas hegyvidéken megfelelő késés jellemes. 

 Intézetünk utolsó négy évi megfigyelései azt 

 mutatták, hogy a Hirundo-typus szerint a 

 következő fajok vonulnak fel : 



Füsti fecske — Hirundo rustica L. 



Molnár fecske — Chelidonaria urbica (L.) 



Vadgerle — Turtur turtur (L.) 



Fürj — Coturnix coturnix (L.) 



Haris — Crex crex (L.) 



Kis fülemüle — Luscinia luscinia (L.) 



Ezekhez járultak 1910 tavaszán : 

 Daru — Grus grus (L.) 

 Sárga rigó — Oriolus oriolus (L.) 

 Búbos banka — Upupa epops (L.) 



1911 tavaszán « füsti fecske — Hiruiulo 

 rustica L. — felvonulása teljesen a Hirundo- 

 typus szerint történt, a mennyiben legkorábban 

 érkezett meg az Alföldre, utána a Dunántúlra, 

 később a keleti és az északi hegyvidékre. 



früher als das historische Mittel . 41 Arten, 

 dem historischen Mittel entsprechend 10 

 später als das historische Mittel . 35 



sodass der Zug schar akter im Früh ling 191 1 a Is ein 

 siemlich normaler bezeichnet werden kann. 



Es muss aber betont werden, dass das 

 historische Mittel aller beobachteten Arten 

 nicht aus ein und demselben Jahre berechnet, 

 folglich auch nicht gleichwertig ist. Diesbezüg- 

 lich verweise ich auf die meteorologische 

 Bearbeitung, welche sich an diese anschliesst. 



Der Zug der einzelne Arten kann auf 

 Grundlage der Regionenmittel charakterisiert 

 werden,' natürlich nur bei denjenigen Ar- 

 ten, über welche mehr als 4 Beobachtungen 

 gemacht wurden. Die Charakterisierung des 

 Zuges der besser beobachteten Arten folgt 

 hier nach. Es muss bemerkt werden, dass 

 nach jedem Mittel in Parenthese die Zahl 

 der Daten angeführt ist, wodurch auf die 

 Zuverlässigkeit der ausgerechneten Mittel 

 ein Schluss gezogen werden kann. 



Nach Hirundotypus ziehende Arten. 



Unter dem sogenannten Normaltypus der 

 Rauchschwalbe {Hirundo rustica L.) verstehen 

 wir den durch frühe Ankunft im Süden und 

 auf den nieder gelegenen GeMeten und durch 

 entsprechende P erspätung im Norden und auf 

 den hol ter en Gebirgsgegenden charakterisierten 

 Zug. Nach den letzten vierjährigen Beobach- 

 tungen unseres Institutes ziehen in dieser 

 Weise die folgenden Arten : 



Eauchschwalbe — Hirundo rustica L. 

 Mehlschwalbe — Chelidonaria urbica (L.) 

 Turteltaube — Turtur turtur (L.) 

 Wachtel — Coturnix coturnix (L.) 

 Wiesenschnarrer — Crex crex (L.) 

 Nachtigall — Luscinia luscinia (L.) 



Im Frühjahre 1910 kamen hinzu : 

 Kranich — Grus grus (L.) 

 Pirol — Oriolus oriolus (L.) 

 Wiedehopf — Upupa epops (L.). 



Der Zug der Rauchschimlbe — Hirundo 

 rustica L. — geschah im Frühling 1911 ganz 

 nach dem Hirundotypus, indem sie zuerst 

 auf der grossen Tiefebene, dann jenseits der 

 Donau, später auf der östlichen und nörd- 

 lichen Gebirgsgegend angekommen ist. Hier 



