211 



máu igen egyenlőtlenül vizsgálták. A búvá- 

 roknak egy nagy csoportja pusztán makro- 

 szkopikusan foglalkozott a táplalócsatornával, 

 taxonomikus bélyegeket keresve a szisztema- 

 tikának rendelték alája az anatómiát. Ebbe 

 a csoportba tartozik a búvároknak hosszú 

 sora : Aristoteles-íőI kezdve egészen GADow-ig, 

 illetőleg MiTCHELL-ig. Tiedemann F. zoológiájá- 

 nak 11. kötetében (1810) ritka tökéletességgel 

 találjuk megemlítve a régi búvárokat egészen 

 az ő koráig. A madarak táplálócsatornájára 

 vonatkozólag találunk adatokat : Aristoteles, 

 CoiTER, Fabricius ab Aquapendentb, Peyee, Glisson, 

 Wepfer, Perrault, Grew, Redi, Düveeney, Schra- 

 DER, Blumenbach, Cüvier, Neergaard, Severin. 

 Harder, Willughby, Eleazar Albin műveiben, 

 azonkívül Aldrovand, Steno, Boreichius, Jako- 

 baeüs, Muralto, M. Hoffmann, Marsigli, Schnei- 

 der, Mery, Vallisneri, Hérissant, Caspar Bartho- 

 lin és Em. König monográfiáiban. A többi 

 irodalmat jó összeállításban Gadow „Vögel" 

 anatómiai részében (1891) és Oppel nagy össze- 

 hasonlító anatómiájának első két kötetében 

 (1896, 1897) találjuk. Csak a következő neve- 

 ket említem : Beddard, Burton, Crisp, Forbes, 

 Gadow, Garrod, Gulliver, L'Heeminier, Home, 

 Macgillivray, Magnan, Martin, Meckel, Mitchell, 



ShUPELDT, StANNIUS, Vi ALLANE. 



Minthogy a végbél anatómiája természet- 

 szerűleg összefüggésben áll a középbél ana- 

 tómiájával, sőt a későbbiekben gyakran 

 szükségünk lesz a bél többi szakaszaira is 

 hivatkozni, az irodalom ismertetésénél tekin- 

 tettel vagyok ezekre a szakaszokra is. 



Tiedemann szerint a madarak bélcsatornája 

 aránylag rövidebb az emlősökénél. Hossza a 

 test hosszához viszonyítva 1'7 : 1 és 8:1 

 arányban variál. Legrövidebb a húsevő mada- 

 raknál, leghosszabb a növényevőknél, a min- 

 denevőké középen áll. Szerinte a madarak 

 bele az átmérő szerint keskeny és széles 

 vagy vékony és vastag bélre osztható. Leg- 

 hosszabb mindig a keskeny rész, a széles 

 rész nagyon rövid. Utóbbihoz sorolandók a 

 vakbelek. A keskeny rész több tekervényt 



darni als ein typisches Rectum bis zum After 

 herab (Gadow). 



Die oben geschilderten Abschnitte des 

 Verdauungsrohres der Vögel wurden im Laufe 

 der Zeit von den Forschern sehr ungleich 

 behandelt. Eine grosse Gruppe derselben be- 

 schäftigte sich nur makroskopisch mit dem 

 Verdauungsrohre, taxonomische Merkmale 

 suchend, unterordneten sie die Anatomie der 

 Systematik. In diese Gruppe gehört eine 

 grosse Anzahl der Forscher : von Aristoteles 

 bis zu G.ADOW, bezw. Mitchell. Fr. Tiedemann 

 erwähnt im IL Bande seiner Zoologie (1810) 

 mit seltener Ausführlichkeit die älteren Auto- 

 ren bis zu seinem Zeitalter. Auf das Ver- 

 dauungsrohr der Vögel bezügliche Daten finden 

 wir in den Werken von : Aristoteles, Goiter, 

 Fabricius ab Aiíuapendente,Peyer, Glisson, Wepfer, 

 Perrault, Grew, Redi, Duverney, Schrader, Blu- 

 menbach, Cuvier, Neergaard, Severin, Harder, 

 Willughby, Eleazar Albin, ausserdem, in den 

 Monographien von: Aldrovand, Steno, Borrichius, 

 Jakobaeuí, Mue.alto,M. Hoffmann, Maesigli, Schnei- 

 der. Mery, Vallisneri. Hérissant, Caspar Bar- 

 tholin und Em. König Die weitere Literatur 

 finden wir in guter Zusammenstellung im 

 anatomischen Teil von Gadows „Vögel" (1891) 

 und in den ersten zwei Bänden der grossen 

 vergleichenden Anatomie von Oppel (1896, 

 1897). Ich erwähne nur folgende Namen : 

 Beddard, Burton, Crisp, Forbes, Gadow, Garrod, 

 Gulliver, L'Herminier, Home, Macgillivray, Ma- 

 gnan, Martin, Meckel, Mitchell, Shdfeldt, Stannids, 

 Viallane. 



Da die Anatomie des Enddarmes natur- 

 gemäss mit derjenigen des Mitteldarmes zu- 

 sammenhängt, ja wir im weiteren oft sogar 

 noch auf die übrigen Abschnitte des Darm- 

 rohres unsere Aufmerksamkeit lenken müssen, 

 berücksichtige ich bei der Litei'aturbespre- 

 chung auch diese Abschnitte mit. 



Nach Tiedemann ist der Darm der Vögel ver- 

 hältnismässig kürzer als bei den Säugetieren. 

 Seine Länge im Verhältnis zur Körperlänge 

 variiert von 1'7 : 1 bis 8:1. Am kürzesten 

 ist er bei fleischfressenden Vögeln, am läng- 

 sten bei vegetabilienfressenden, bei den 

 Omnivoren steht er in der Mitte. Nach ihm 

 lässt sich der Vogeldarm dem Durchmesser 

 nach in einen engen und weiten, oder in 

 einen Dünn- und Dickdarm einteilen. Am 

 längsten ist immer der enge Teil, der breite 



27* 



