215 



termeszeiében rejlik tehát az ok, liogy a 

 mikroszkópiai anatomia főleg a házi szárnya- 

 sokat vette mindenkor tekintetbe. Hogy pedig 

 a madarak finomabb szövettanával nem igen 

 foglalkoznak, annak oka, hogy a histologus 

 legtöbbször tisztán szövettani vagy sejttani 

 problémákon dolgozik s ezekhez olyan anya- 

 got választ, a melynek szövettani elemeiben 

 a kívánt dolgot a legjobban tudja kimutatni, 

 már pedig a madarak sejtjei igen kicsinyek, 

 mint ezt már több búvár kifejtette. A madarak 

 szöveti elemeinek kicsinysége igaz, hogy a 

 mikrotechnika mai nagy fejlettsége mellett, 

 ma a kitűnő apochromatok korszakában nem 

 lehet ok arra, hogy azokat ne vizsgáljuk. 

 De van még egy körülmény is, mely némileg 

 érthetővé teszi, hogy a madarak anatómiája 

 a gerinczesek többi képviselőivel szemben 

 kissé mostoha elbánásban részesült az össze- 

 hasonlitó anatómus előtt s ez Fürbringer sza- 

 vait idézve .,. . . az a morfológiai eredmény, 

 melyet a madarakon végzett vizsgálat ad, 

 csak szerény keretekben mozoghat. Egy cso- 

 portnál, mely fejlettségének minden magas 

 foka és minden gazdagsága mellett a sauro- 

 psidia törzsnek mégis csak egyoldalú s utaiban 

 máris nagyon meghatározott fejlődési menetét 

 mutatja, már előre is le kell mo daiii arról 

 a végtelen s a vizsgálót folyton újból elbűvölő 

 és fogvatartó változatosságról és a fontosabb 

 diíferencziálódások nagyobb mérvéről, melyet 

 a gerinczesek alacsonyabb formái vagy még 

 inkább a még alacsonyabbrendü állatok nyúj- 

 tanak." 



Anyag-, módszer. 



A vizsgálatokat a M. Kir. Ornithologiai 

 Központ lijonnan alakult anatómiai osztályá- 

 nak laboratóriumában végeztem. A legnagyobb 

 hálával kell itt megemlékeznem az intézet 

 igazgatójáról, Herman OTTó-ról ki mindenkor 

 a legmesszebbre menő támogatásban részesí- 

 tett úgy az egész anatómiai osztály berende- 

 zésénél, mint jelen dolgozatomnál is. 



A következő fajokat volt alkalmam meg- 

 vizsgálni : Mezei pacsirta (Alauda arvensis 

 L. c? aduit), búbos pacsirta (Alauda eristata 



daher in der Natur der Sache, dass die mikro- 

 skopische Anatomie jederzeit besonders die 

 Hausvögel benützte. Dass man sich mit der 

 feineren Histologie der Vögel nicht sehr be- 

 schäftigt, ist wohl darin zu suchen, dass der 

 Histologe gewöhnlich rein Gewebe- oder 

 Zellenproblemen nachgeht, und dazu ein Ma- 

 terial wählt, in dessen Gewebeelementen er 

 das Gesuchte am besten darstellen kann und 

 nun die Vogelzellen, — wie es schon mehrere 

 Forscher erwähnten — sehr klein sind. Die 

 Kleinheit der Gewebeelemente der Vögel ist 

 zwar bei der heutigen Höhe der Mikrotechnik, 

 im Zeitalter der ausgezeichneten Apochromate, 

 kein Grund dass wir dieselben nicht unter- 

 suchen. Aber es ist noch ein Moment, welches 

 uns einigermassen erklärt, dass die Vogel- 

 anatomie im Gegensatz zu der anderer Wirbel- 

 tierklassen etwas stiefmütterlich vom verglei- 

 chenden Anatom behandelt wurde und dieser 

 ist, FüEBRiNGERs Wortc zitiercud : „ . . ., dass 

 die morphologische Ausbeute, welche eine an 

 Vögeln angestellte Untersuchung gewährt, 

 nur eine bescheidene sein kann. Bei einer 

 Abteilung, welche bei aller Höhe und allem 

 Reichtum der Ausbildung doch nur eine ein- 

 seitige und in iiiren Bahnen bereits sehr be- 

 stimmte Entwicklungsrichtung des Sauro- 

 psidenstammes zur Erscheinung bringt, wird 

 man von vornherein auf jene unendliche und 

 immer von neuem den Untersucher entzückende 

 und fesselnde Mannigfaltigkeit und grössere 

 Freiheit bedeutsamer Differenzierungen ver- 

 zichten müssen, welche die niederen Formen 

 der Wirbeltiere oder gar der noch tiefer ste- 

 henden Tiere darbieten". 



Material, Methode. 



Die Untersuchungen wurden im Laborato- 

 rium der neu entstandenen anatomischen Ab- 

 teilung der Königl. Ungarischen Ornithologi- 

 schen Centrale gemacht. Ich spreche hier 

 meinen innigstgefühlten Dank dem Direktor 

 des Institutes Otto Herman aus, der mich 

 jederzeit weitestgehend bei der Einrichtung 

 der ganzen anatomischen Abteilung, wie auch 

 bei vorliegender Arbeit unterstützte. 



Ich konnte folgende Arten untersuchen: 

 Feldlerche (Alauda arvensis L. adult), Hauben- 

 lerche (Alauda eristata L. 2 <S adult), Wiesen- 



