219 



nem talált bolyhokat, nevezetesen a hollónál, 

 csókánál, fenyőrigónál, jégmadárnál, házi 

 verébnél, keresztcsőrűnél, szénczinkénél, azon- 

 kivül a halászkánál. „Abolyhok helyett ezeknél 

 a madaraknál a nyálkahártyán sok önöm, 

 kigyószerüen vagy zeg-zugban lefutó haránt-, 

 redőt látni". (Ez kétségtelenül tévedés, mert 

 ezek a zeg-zugban lefutó redők nem haránt, 

 hanem hosszirányú redők. i?e/'.) A bolyhok 

 alakja a különböző madaraknál s a bél külön- 

 böző helyén más és más. Általában véve a 

 bolyhok az epésbélben a legnagyobbak, a 

 végbél felé számuk és hosszuk csökken, majd 

 eltűnnek. A végbélben a legtöbb madárnál 

 boholy nincs, a belső hártya sok hosszanti 

 redőt alkot, különösen ragadozóknál, gémek- 

 nél stb. A kloakában a nyálkahártya tágult 

 állapotban sima, üresen hosszanti redöket 

 alkot. 



LuND (1829) Euphones violacea-wkì zeg-zugos 

 redőket ir le: „Facillime distingnitur a parte 

 anteriore canalis intestinalis memorabili super- 

 ficiel internae structura. Egregium enim praebel 

 spectaculum ingens plicarum parallelarum, 

 longitudinaliter decurrentium, copia ; quae 

 plicae baud recto decurrunt tractu, sed cre- 

 berrimos formant angulos, quorum singuli 

 singulis exactissime respondent. Continuatur 

 haec structura per omnem canalis intestinalis 

 tractum, usque ad oriticium ani." 3. ábráján 

 feltünteti ezeket a viszonyokat s a magyará- 

 zatban d) alatt találjuk : „Intestinum tenue, 

 plicis, in ziczac, ut ajunt, decurrentibus or- 

 nata". Stìnnius (1846) szerint a vékonybél 

 nyálkahártyája, zeg-zugos, egymással párhuza- 

 mos hosszanti redőket képez, melyeket gyak- 

 ran harántredőcskék kötnek össze, a hosz- 

 szanti redőkből nem ritkán boholyszerű kép- 

 letek emelkednek ki, néha redők nincsenek, 

 csak valódi bolyhok. A vastagbélben elül sűrűn 

 egymás mellett álló bolyhok, tovább lefelé 

 vagy egész hosszában haránt- és hosszirányú 

 redők vannak. 



GuRLT (1849) szerint a nyálkahártya a vé- 

 konybélben a tyúkoknál és úszómadaraknál 

 nagyobb bolyhokat alkot. 



NiTzscH (1836) szerint a verébalkatúak be- 

 lének belső felszíne legnagyobb részében sza- 



vögeln fand Ruuolphi keine Zotten, so beim 

 Raben, Dohle, Wachholderdrossel, Eisvogel, 

 Hanssperling, Kreuzschnabel, Spiegelmeise, 

 ausserdem auch bei der Seeschwalbe keine. 

 „Statt der Zotten sieht man bei diesen Vö- 

 geln auf der Samthaut viele feine gesehlän- 

 gelte oder im Zickzack laufende Querfalten." 

 (Dies ist unstreitig ein Irrtum, weil diese im 

 Zickzack verl.iufenden Falten nicht Quer son- 

 dern Längsfalten sind. Bcf) Die Form der 

 Zotten ist bei den verschiedenen Vögeln und 

 au verschiedenen Stellen des Darmes anders. 

 Im allgemeinen sind die Zotten im Zwölf- 

 fingerdarm am grössten, gegen den weiten 

 Darm wird ihre Zahl und Länge kleiner, 

 bis sie sich ganz verlieren. Im Enddarnie 

 sind bei den meisten Vögeln keine Zotten, 

 die innere Haut bildet viele Längsfalten, 

 besonders bei Raubvögeln, Reihern u. a. In 

 der Kloake ist die Schleimhaut im gedehn- 

 ten Zustande glatt, leer bildet sie Längs- 

 falten. 



LüND (1829) beschreibt bei Euphones vio- 

 lacea Zickzackfalten. „Facillime distingnitur 

 a parte anteriore canalis intestinalis menio- 

 raliili superficiei internae structura. Egregium 

 eiiim praebet spectaculum ingens plicarum 

 parallelarum, longitudinaliter decurrentium, 

 copia ; quae plicae baud recto decurrunt 

 tractu, sed creberrimos formant angulos, quo- 

 rum singuli singulis exactissime respondent. 

 Continuatur haec structura per omnem cana- 

 lis intestinalis tractum, usque adorificium ani." 

 Auf seiner 3. Figur bringt er diese Gebilde 

 zur Darstellung und in der Erklärung unter 

 d) finden wir: „Intesiinum tenue, plicis in 

 ziczac, ut ajunt, decurrentibus ornata". 



Nach St.^nnius (1846) bildet die Schleim- 

 haut des Dünndarmes zickzackförmige, mit- 

 einander parallel verlaufende Längsfalten, 

 welche oft mit Querfältchen verbunden wer- 

 den, von den Längsfalten erheben sich nicht 

 selten zottenförmige Bildungen, manchmal 

 sind keine Falten, nur wirkliche Zotten vor- 

 handen. Im Dickdarm sind vorn dicht bei- 

 einander stehende Zotten, weiter unten oder 

 in der ganzen Länge Quer- oder Längsfalten. 



Nach GuELT (1849) bildet die Schleimhaut 

 im Dünndarm bei Hühnern und Schwimmvögeln 

 grössere Zotten. 



Nach NiTzscH (1836) zeigt die innere Fläche 

 des Darmes bei den sperlingsartigen Vögeln 



28* 



