221 



eleinte redôkbôl keletkeznek, később pedig 

 úgy, hogy nem mennek a redőstádiumon ke- 

 resztül. Tyúknál ax egyenes redők mindinkább 

 hullámosabbá, majd zeg-zugossá lesznek, a 

 bolyhok ezekből elkülönülés útján támadnak. 

 Legújabban Bujaed (1906) foglalkozott a ma- 

 darak bélbolyhaival s a következő eredményre 

 jutott. A mindenevőknél tarajok és néhány 

 lemez van, a magevőknél lemezek, a húsevők- 

 nél ujjszerű függelékek néhány levélalakú 

 boholylyal vegyest. Fiatal madaraknál a boly- 

 hok már ugyanazt a typust mutatják, mint 

 felnőtteknél, csak alakjuk részleteiben van 

 különbség. 



Mindezekből az irodalmi adatokból tehát az 

 tűnik ki, hogy a madarak bélcsatornájában 

 tulajdonképpen boholyszern és redő-, illetőleg 

 léczszerű képletek volnának. Magam erre vo- 

 natkozólag két csirkét (fiatal tyúkot az idei 

 költésből) és egy felnőtt galambot vizsgáltam 

 meg — a belet felvágva, azonkívül egészben 

 darabkákra szelve, viz alatt praeparáló mik- 

 roszkóp segítségével — sa következő ered- 

 ményre jutottam. A csirkénél a nyálkahártya 

 ujjszerű kiemelkedéseket mutat sűrűn egymás 

 mellett úgy a vékony-, mint a végbélben, ott 

 a hol a vékonybél a végbélbe átmegy, egy 

 szélesebb mélyedés van, azonban a bolyhok 

 egy magasságban folytatódnak tovább egészen 

 a végbélnyilásig. A bolyhoknak felülnézeti 

 képe igen sokféle, kisebbek, nagyobbak, 

 tojásdadalakúak, egyik vagy mindkét oldalon 

 behorpadtak, élezettek stb. Helyenként látni, 

 hogy több boholy összefügg egymással, még 

 pedig olyanformán, hogy egy-egy boholy szög 

 alatt függ össze a másikkal, miáltal hosszabb 

 hullámos, illetőleg zeg-zugos tarajok keletkez- 

 nek. A galambnál hosszú, vékony ujjalakú 

 bolyhokat csak a duodenumban találtam, me- 

 lyek viz alatt, mint az anthozoák tapogatói 

 tűntek fel. Az ileumban a bolyhok már jóval 

 rövidebbek s felülnézetben haránt irányban 

 megnyúlt lemezekhez hasonlítanak, melyek 

 hosszú sorokba rendezkedtek, közöttük hosz- 

 szanti barázdák vannak. A vakbelek insertió- 

 jának helyén éles vonalban megszakadnak 

 ezek a lemezek s a végbélben roppant ala- 

 csony, alig kiemelkedő tarajokat látni, melyek 



rücksichtigte auch die Vögel. Die Zotten 

 entstehen anfangs aus Falten, später aber 

 ohne das Faltenstadium zu durchlaufen. Beim 

 Huhne werden die geraden Falten immer 

 wellenförmiger und endlich zickzackförmig, 

 die Zotten entstehen aus diesen durch Los- 

 trennung. Neuestens beschäftigte sich Bujard 

 (1906) mit den Darmzotten der Vögel und 

 kam zu folgendem Resultat : Bei den Omni- 

 voren sind Kämme und einige Lamellen, bei 

 den Körnerfresseru Lamellen, bei den Fleisch- 

 fressern fingerförmige Anhänge, untermischt 

 mit einigen blattförmigen Zeiten. Bei jungen 

 Vögeln zeigen die Zotten schon denselben 

 Typus, wie bei erwachsenen, nur in den 

 Einzelheiten ihrer Form gibt es Unterschiede. 

 Aus allen diesen Literaturnachweisen erhellt 

 also, dass in dem Darm der Vögel eigent- 

 lich zottenförmige und falten-, bezw. leisten- 

 artige Bildungen vorkämen. Ich untersuchte 

 darauf bezüglich zwei junge Hühner der dies- 

 jährigen Brut und eine ausgewachsene Taube 

 — den Darm aufgetrennt, ausserdem im 

 ganzen in kleine Stückchen zerkleinert unter 

 Wasser mit Hilfe des Präpariermikroskopes — 

 und kam zu folgendem Kesultate : Bei den 

 Junghühnern zeigte die Schleimhaut finger- 

 förmige Erhebungen dicht nebeneinander im 

 Dünn- wie im Enddarm, dort wo der Dünn- 

 darm in den Enddarm übergeht, ist eine brei- 

 tere Vertiefung, aber die Zotten setzen sich 

 in gleicher Höhe bis zur Afteröifnung fort. Das 

 Bild der Zotten von oben betrachtet, ist sehr 

 verschieden, es sind kleinere grössere, ovale, 

 auf einer oder beiden Seiten eingebuchtete, 

 kantige u. a. Stellenweise sieht man mehrere 

 Zotten miteinander zusammenhängen u. zw. 

 so. dass eine Zotte mit der anderen im Win- 

 kel zusammentrifft, wodurch längere, wellen- 

 förmige, bezw. zickzackförmige Kämme ent- 

 stehen Bei der Taube fand ich lange, dünne 

 fingerförmige Zotten nur im Duodenum, welche 

 unter Wasser wie die Fühler der Anthozoen 

 erschienen. Im Ileum sind die Zotten schon 

 viel kleiner und gleichen von oben betrachtet 

 in Querrichtung verlängerten Lamellen, welche 

 sich in lange Eeihen ordnen, zwischen ihnen 

 sind Längsfurchen. An der Insertion der 

 Blinddärme werden diese Lamellen in scharfer 

 Linie unterbrochen und im Enddarme sieht 

 man sehr niedrige sich kaum erhebende 

 Kämme, welche in Längs- oder Zickzack- 



