223 



csavarulatát a madaraknál (ellentétben a 

 kérődzőkkel) nem tudta megtalálni. Tiedemann 

 (1810) a végbélben külső réteget, izomréteget, 

 sejt- vagy edényréteget s belső nyálkahártyát 

 ismer. A külső réteg a hashártya folyta t;i sa, 

 az izomréteg két részre oszlik : erőteljes küiső 

 körkörös izomrostokból álló rétegre és igen 

 vékony hosszanti izmokból álló belső rétegre. 

 TiEDEMANN-nak ez a tévedése, mely szerint a 

 madaraknál az izomzat íurditva mutatja a két 

 réteget, ellentétben a többi geriuczesekkel, 

 igen sokáig, úgyszólván a legújabb időkig 

 tartotta fenn magát. A sejthártya szerinte 

 igen vékony s szorosan összefügg az izom- 

 réteggel és nyálkahártyával, úgy hogy nem 

 igen vehető ki külön réteg gyanánt. 



Stannius (1846) szerint a madarak tractus 

 intestinalisának izomzata külső haránt- és 

 belső hosszanti kötegekből áll. Gurlt (1849) 

 is ugyanezen a nézeten volt. Basslinger már 

 1854-ben helyes nyomokon járt, mikor a lúd 

 vékonybelét leírta. Szerinte kivülről befelé a 

 következő rétegek vannak: 1. Peritoneum. 

 2. A muscidaris hosszanti rétege. 3- Külső 

 (széles) körkörös izomréteg. 4. Belső (kes- 

 keny) körkörös izomréteg. 5. Belső hosz- 

 szanti izomréteg — ez volna a mai mus- 

 cularis mucosae. 6. Keskeny kötőszöveti 

 réteg. T. Krypták és boiyhok rétege. A vég- 

 bélben azonban csak három réteget ismer. 

 Kahlbaüm (1854) szei'int a tyúk oesopbagusá- 

 ban a „Tunica muscularis ex duobus stratis 

 levium tibrillarum muscularium composita est, 

 quarum tibrae strati interni secundum oeso- 

 phagi longitudinem decurrunt, externi autem 

 orbiculatim circa eum sitae sunt. Quibus ad- 

 dere possum apud gallinam stratum foris 

 secundum longitudinem decurrens." Tehát 

 ismerte a külső hosszanti réteget is. Leydig 

 (1854) a süketfajdnál irja le ugyanezt a réte- 

 get. Hasse (186)) és Owen (1868) Tiedemann- 

 féle értelemben adják a nyelőcső izomrétegének 

 beosztását. Geímm (1866) Haliaëtus albicillának 

 oesophagusában külső körkörös és belső h osz- 

 szanti izomréteget ír le, a fáczán mirigyes 

 gyomrából a külső hosszanti réteget- is le- 

 írja. Gotte (1867) a leghatározottabban tagadja, 

 hogy a tyúknál olyanformán lehetne e réte- 

 geket osztályozni, mint ezt Basslinger a lúdnál 

 tette. PosTMA (1887) még jobban összezavarta 



tur der Muskelschichten bei den Vögeln (im 

 Gegensatz zu den Wiederkäuern) nicht nach- 

 weisen. Tiedemann (1810) kennt im Enddarm 

 eine äussere Haut, Muskelhaut, Zell- oder 

 Gefässhaut und innere Schleimhaut. Die 

 äussere Haut ist die Fortsetzung des Peri- 

 toneums, die Muskelhaut teilt sich in zwei 

 Teile: starke äussere, aus Qiiermuskelfasern 

 bestehende Lage und sehr dünne, aus Längs- 

 muskelfasern bestehende innere Lage. Dieser 

 Irrtum Tiedemanns, wonach bei den Vögeln 

 die Mukulatur die beiden Schichten umge- 

 kehrt wie bei den übrigen AVirbeltieren zeigt, 

 hielt sich sehr lauge, fast bis auf die neueste 

 Zeit aufrecht. Die Zellhaut ist nach ihm 

 sehr dünn und hängt fest mit der Muskel- 

 haut und Schleimhaut zusammen, so dass 

 sie nicht besonders als separate Schicht auf- 

 fällt. St.anniüb (1846) hält die Muskulatur des 

 Tractus intestinalis der Vögel aus äusseren 

 Quer- und inneren Längsmuskelbündeln be- 

 stehend. GuRi,T (1849) war derselben Ansicht. 

 Basslinger war schon 1854 auf der richtigen 

 Spur, als er den Dünndarm der Gans be- 

 schrieb. Laut ihm sind von aussen nach 

 innen folgende Schichten: 1. Peritoneum. 

 2. Längsschicht der Muscularis. 3. Äussere 

 (breite) Ringmuskelschicht. 4. Innere schmale 

 ßingmuskelschicht. 5. Innere Längsmuskel- 

 schicht — dies wäre die heutige Muscularis 

 mucosae. 6. Schmale Bindegewebsschicht. 

 7. Schicht der Krypten und Zotten. Im End- 

 darm kennt er jedoch nur drei Schichten. 

 Nach Kahlbaum (1854) ist im Oesophagus des 

 Huhnes die „Tunica muscularis ex duobus 

 stratis levium fibrillarum muscularium com- 

 posita est, quarnm fibrae strati interni secun- 

 dum oesophagi longitudinem decurrunt, ex- 

 terni autem orbiculatim circa eum sitae sunt. 

 Quibus add ere possum apud gallinam stratum 

 foris secundum longitudinem decurrens". Also 

 kannte er auch die äussere Längsschicht. 

 Leydig (1854) beschreibt dieselbe Schicht beim 

 Auerhahn. Hasse (1865) und Owen (1868) 

 geben im Sinne Tiedemanns die Einteilung 

 der Muskelschichten des Oesophagus. Grimm 

 (1866) beschreibt im Oesophagus von Haliaë- 

 tus albicilla eine äussere Bings- und eine 

 innere Längsmuskelschicht, vom Drüsenmagen 

 des Fasans auch die äussere Längsschicht. 

 Gotte (1867) tritt am entschiedensten dem 

 entgegen, dass. man beim Huhne die Schieb- 



