255 



A végbél hengeres hámja. 



A redőket, illetőleg boljhokat a végbél 

 legnagyobb részében mint láttuk egyrétegű 

 hengeres hám borítja, mely leterjed a Libber- 

 KCHx-féle mirigyekbe is, ezzel a hengeres hám- 

 mal akarok a következőkben kissé tüzeteseb- 

 ben foglalkozni. A hámsejtek alakja igen 

 változatos, általában sokszögletű prizmatikiis 

 alakot mutatnak (I. tábla 5. rajz). Vannak 

 sejtek, melyek oldalnézetben felső és alsó 

 végükön egyforma szélesek, ilyenek különö- 

 sen a bolyhok oldalain s a LiEBERKl'HN-féle 

 mirigyekben fordulnak elő, mások szabad 

 végükön szélesebbek s a stroma felé foly- 

 tonosan vékonyodnak, különösen a bolyhok 

 felső peremén láthatók ; vannak olyanok is, 

 melyek szabad végükön keskenyebbek s alapi 

 részük felé szélesednek. Egyesek vékony 

 nyelekben végződnek. Különösen ilyen fajta 

 sejtek között látni jól a sejtközötti hézagokat. 

 A sejteknek eme különféle alakja oldalnyo- 

 más eredménye. A nyomás hatása alatt áll 

 a mag is, de ez Heidenhain M. szerint nem 

 annyira az alakját változtatja meg, mert a 

 mag a protoplasmával szemben bizonyos állan- 

 dóságot, szilárdságot mutat, hanem kénysze- 

 ríti arra, hogy a sejtben lévő helyét megvál- 

 toztassa. A mag a lefelé hegyesedő sejtekben 

 közelebb van a szabad felszínhez, az egyforma 

 szélességű, prizmatikus sejtekben pedig az 

 alapi részben foglal helyet. Schaeppi szerint 

 azonban a hámsejtek alakját a nyomáson 

 kívül [még az is befolyásolja, hogy a sejt- 

 közötti nyirokrések különbözőképpen telhet- 

 nek meg, ennek következtében a sejtek alapi 

 részei szenvednek alakváltozást. Még arra is 

 gondolhatni, hogy a bélhámsejt alakját activ 

 megváltoztathatja, mint az alsóbbrendűeknél : 

 coelenterátáknál, annelidáknál stb. ismeretes. 

 Nem szabad ezenkívül figyelmen kívül hagyni, 

 hogy megnyúlt állapotban a bélhám alacso- 

 nyabb, mintha nyomás alatt áll, (Spina és 

 Spee gróf vizsgálatai). Schriever szerint a 

 hámsejtek s a mag magassága és szélessége 

 egyes fajok szerint változik. 



A hengeres hámsejtek protoplasniája tinóm 

 szemcsézettséget mutat, legerősebb nagyitás- 

 nál azonkívül fibrillákat is látni különösen a 

 mag és felszín között, de a mag alatt is. Egyes 



Das Zylinderepithel des Enddarmes. 



Die Falten bezw. Zotten werden, wie wir 

 sahen, zum grössten Teile vom einschichtigen 

 Zylinderepithel bedeckt, welches auch in die 

 LiEBERKüHNSchen Drüsen hinunterreicht, mit 

 diesem Zylinderepithel wollen wir uns etwas 

 eingehender befassen. Die Gestalt der Epithel- 

 zellen ist sehr verschieden, im allgemeinen 

 zeigen sie eine polyg(uiale prismatische Form 

 (Taf. I. Fig. 5.). Einige Zellen sind in der 

 Seitenansicht am oberen und unteren Ende 

 gleich breit, solche kommen besonders an 

 den Seiten der Zotten und in den Lieberkühn- 

 schen Drüsen vor, andere sind am freien Ende 

 breiter und werden gegen das Stroma immer 

 dünner, sie sind besonders am oberen Rande 

 der Zotten zu beobachten, es sind auch solche, 

 welche am freien Ende sclunäler und an der 

 Basis breiter werden. Einzelne enden mit dün- 

 nem Stiel. Besonderszwisehen derartigen Zellen 

 sieht man gut die Interzellular-Räume. Die 

 verschiedenen Formen der Zellen resultieren 

 sich aus dem Seitendruck. Unter diesem 

 Seitendruck steht, auch der Kern, aber dieser 

 verändert nach Heidenhain M. nicht so sehr 

 seine Form, da derselbe im Gegensatz zum 

 Protoplasma eine gewisse Stabilität besitzt, 

 sondern zwingt ihn seinen Platz in der Zelle 

 zu verändern. Der Kern ist in den unten 

 spitzer werdenden Zellen näher der freien 

 Oberfläche, in den gleichbreiten, prismatischen 

 Zellen liegt er in der Basis. Nach Schaeppi 

 beeinilusst die Form der Epithelzellen ausser 

 dem Druck noch der Umstand, dass die in- 

 terzellularen Lymphräume einer wechseln- 

 den Füllung fähig sind, wodurch die basalen 

 Teile der Zelle eine Formveränderung erlei- 

 den. Es lässt sich weiter noch denken, dass 

 die Darmepithelzelle iiire Gestalt aktiv ändern 

 kann, wie dies bei niederen Tieren, Coelen- 

 teraten, Anneliden u. a. bekannt ist. Man darf 

 auch nicht ausser acht lassen, dass im ge- 

 streckten Zustande das Darmepitliel niedriger 

 ist als wenn es unter Druck steht (Unter- 

 suchungen Spinas und Graf Spees). Nach 

 ScHRRiEVER ist die Höhe und Breite der Epithel- 

 zellen bei den einzelnen Arten verschieden. 

 Das Protoplasma des Zylinderepithels zeigt 

 feine Granulation, bei stärkster Vergrösserung 

 sieht man ausserdem Fibrillen besonders zwi- 

 schen dem Kern und der Oberfläche, aber auch 



