272 



és sárf^a diluvialistöniielékos agyaf^közé'/j— V4 

 m vastagságú, koptatott mészköveket tartal- 

 mazó szürkés-zöldes agyagréteg ékelődik be, 

 a mely szintén tartalmaz csontokat. 



A barlangban 1909 n\ara óta rendszeres 

 ásatás folyik, a melyet dr. Hillebrand Jenő vezet. 

 Gazdag és változatos alakú palaeolith anya- 

 gon kívül igen szép és határozottan diluvialis 

 fanná is került elő, a melynek legjellemzőbb 

 és döntő tagja a tarándszarvas [Rangifer 

 tarandus (L.)].^ 



terigcn nnd der gelben diluvialen Ton- 

 schiclite eine 72 — Vi Meter starke, abgerie- 

 bene Kalksteine umschliessende, graulich- 

 grüne Tonschichte gelagert, in welcher auch 

 Knochen liegen. 



Die Höhle wurde seit dem Sommer 1909 

 unier der Leitung des Dr. Eugrn Hillebrand 

 systematisch ausgegraben. Ausser reiciien 

 und interessanten Paläolith-Funden lieferte 

 sie anch eine schöne und entschieden dilu- 

 viale Fauna, deren charakteristischestes und 

 entscheidendes Mitglied das Renntier [Rangi- 

 fer tarandus (L.)] ist.' 



2. kép. A répásbiitai BaUa-barlang belseje (Bkkey Imre felvétele.) 

 2. Abbildung. Das Innere der Balla-Höhle. (Photogr. Emerioh Bekeï ) 



Az állatmaradványok pontos meghatározása 

 még csak a jövő feladata; e helyen csupán 

 a fossiiis madáranyag kerül bemutatásra. Situ- 

 sára vonatkozólag előre kell bocsátanom, hogy 

 a madárcsontanyag a barlang főterének mint- 

 egy 2 m vastag törmelékes agyagrétegéből 

 és a hátulsó öböl szürkés-zöldes agyagréte- 

 géből került elő. Nagy számban találtak itt ép, 

 de sok törmelékes madárcsontot rágcsálók 

 maradványaival együtt kisebb nagyobb fész- 

 kekben, a melyek első pillantásra elárulják, 

 hogy csakis ragadozó madarak köpetei lehetnek. ^ 



A situst magát megtekintettem a folyó 1912. 



' Dr. Hillebrand Jenő 1. c. pag. 3. 

 ^ Vö. dr. A. Nehring : Über Tundren und Steppen, 

 pag. 151. 



Die Bearbeitung und Determinierung sämt- 

 licher Tierreste wird erst später stattfinden ; 

 hier werden nur die Vogelreste bearbeitet. 

 Die Lagerung betreifend bemerke ich, dass 

 die Vogelreste aus der 2 Meter tiefen Ton- 

 scliichte der Höhlenmitte und aus der hin- 

 teren, graulich-grünen Tonschichte stammen. 

 In grosser Menge lagen hier viele unverletzte, 

 aber noch mehr verletzte Vogelknochen neben 

 Nagetier-Resten in mehr-minder grossen La- 

 gern, welche schon auf den ersten Blick als 

 RanbvogelgewöUe zu erkennen sind.' 



Die Lage der Knochen in den geologischen 



" Dr. Hillebrand 1. c. pag. 3. 

 ^ Vergi. Nehring „Über Tundren und Steppen', 

 pag. 151. 



