288 



Magyarország t'ossilis madarai. 



irta Lamhuhciít )v\i,.mán. 



„... Feliünő kincs az,a mit il madai-ak palae- 

 ontologiájáról másfél évszázad alatt meg- 

 tudtunk. Az ezidőszcrint ismert fossilis madár- 

 fajok száma általában kevés, ezek túlnyomó 

 része is egészen jelentéktelen maradványokra 

 van alapítva, " mondja Keichenow Antai, dr. az 

 1910. évi berlini V-ik nemzetközi ornitliologiai 

 congressus megnyitó beszédében. ' 



Különösen áll ez a tétel Magyarország 

 palaeo-zoologiai ismeretére, amely — bár az 

 alsórendiiek és emlősök terén gyönyörű lendü- 

 letet vett, a madarak terén — úgyszólván a 

 legújabb időkig — majdnem teljesen meddő 

 volt. Ez különl)en nem is csoda, mert a leg- 

 újabb időkig Magyarország különböző korú 

 geológiai rétegeiből madárcsontokat úgyszól- 

 ván nem is ismertünk. A leggazdagabb 

 madáranyag a barlangok kitöltéséből kerül 

 ki s a mig a barlangokat nem rendszeresen 

 és nem szakemberek ásták, csak a nagy 

 csontokra fordítottak figyelmet, az apró madár- 

 csontok nvomtalanul elkallódtuk. 



A magyarországi fossilis és subfossilis 

 madarak ismeretének történeti fejlődése rövid 

 vázlatban a következő : 



Elsőül LóczY L.uos említ a liptómegyei 

 P.aráthegyi barlang ó-alluvialis üledékéből „egy 

 kacsaféle szárnyas (Anas)" kulcs és medencze- 

 csontot,- tehát subfossilis maradványt. 



Ugyancsak ó-alluvialis üledékhöl. a huuyad- 

 megyei Nándori-barlangból közöl Téclás Gábor 

 1880-ban .,hattyút, tyúkot, fajdot (V), és a 

 ruczáéhoz hasonló kétes csontot").'' 



' Dr. A Keichenow : ('ber die Fori schritte und 

 den gegenwärtigen Stand der Ornithologie. Eröffnungs- 

 rede, — Verhandlungen des V. Internationalen Orni- 

 thoIogenKongresses, etc. Berlin Hill pag. 123. 



- LÓCZY Lajos : A Baráthegyi barlang megvizsgá- 

 lásáról. Természettudományi Közlön)' IX. 1877. 89 ik 

 füz., pag. 15. 



■' Téglás Gábor : A Nándori barlangcsopoit Hunyad- 

 megyében. Természettudományi Közlöny XII. 1880. 

 lí'.a. füz.. pag. 312. 



Die fossilen Vögel Ungarns. 



\'on Küi.u.MAN Lambrüciit. 



„. . .\utYallend wenig ist in der Paläonto- 

 logie der ^'ögel während des Zeitraums von 

 eineinliall) .lahrhundert erreicht worden. Die 

 Zahl der gegenwärtig bekannten fossilen Vogel- 

 arten ist zudem auf ganz unbedeutende Reste 

 begründet", schreibt Dr. Anton Keichenow in 

 seiner Eröß'nungsrede gelegentlich des zu 

 Berlin im Jahre 1910 gelialteuen V. Inter- 

 nationalen Ornilhologen-Kongresses.' 



Ganz besonders bezieht sich dieser Satz 

 auf die Kenntnis der paläo-zoologi<chen Ver- 

 hältnisse Ungarns. Auf dem Gebiete der W'w- 

 bellosen und Säugetiere nahm dieses Studium 

 zwar einen schönen Aufschwung, die l'alä- 

 ornithologic blieb jedoch beinahe bis auf die 

 letzten .lahre sozusagen ein völlig unbearbei- 

 tetes Gebiet. Es ist dies übrigens kein Wun- 

 der, da ja aus den verschiedenen geologischen 

 Schichten Ungarns bisher Vogelieste kaum 

 bekannt waren. Das reichste Material über 

 fossile Vogelreste stammt ans den Ausfüllun- 

 gen der Höhlen und solange die Höhlen nicht 

 systematisch und nicht von Fachmännern aus- 

 gegraben wurden : hat man nur den grossen 

 Knochen eine Beachtung geschenkt; die klei- 

 nen Vogelkuochen verschwanden ohne Spur. 



Die Kenntnis der fossilen und subfossilen 

 Vögel Ungarns entwickelte sich literaturge- 

 schichtlich folgeuderweise : 



Zuerst werden Vogelreste von Ludwio Loczy 

 aus dem uralluvialen Sediment der Baráthegyer 

 Höhle (Komitat Liptó) erwähnt; die Reste sind 

 subfossil lind bestehen aus Coracoid und 

 Beckenbein einer Anatidenart.'^ 



Ebenfalls aus uralluvialer Sedimentschichte 

 u. zw aus der Nándor-Höhle (Komitat Hunyad) 

 beschreibt Gabriel Thqlás im Jahre 1880 fol- 

 gende Vogelreste: Schwan, Huhu, Auerhahn (V) 

 und einen fraglichen Knochen, welcher dem 

 einer Ente gleicht.'' 



' Dr. Anton Keichenow ; Über die Fortschritte 

 und den gegenwärtigen Stand der Ornithologie. Er- 

 öffnungsrede etc. Verhandlungen des V. Internationa- 

 len OrnithologenKongresses etc. Berlin, 1911. P. 123. 



- LóczY L. : A Baráthegyi barlang megvizsgálásáról. 

 Természettudományi Közlöny. Bd IX. 1877. Heft 89, 

 pag. 15. 



■' Téglás G. ; A Nándori bailangcsoport Hunyad 

 megyében Természettud. Közi. XII. 18-0. Heft 132, 

 pag. 312. 



