291 



térnék, foglalkozni kívánok az anjaggal és 

 annak eredetével általánosságban. 



Hogy mi módon kerültek a madár- és rág- 

 csálócsontok a barlangok rétegeibe, erre a 

 legtermészetesebb magyarázatot Nehking Alfréd 

 adta meg. Szerinte az emiitett csontok a bar- 

 langokban fészkelt vagy tartózkodott nagy 

 ragadozó madarak lakniározásának maradvá- 

 nyai. Bizonyítja ezt a csontok előfordulása : 

 a melyek kisebb-nagyobb fészkekben he- 

 vernek. 



E fészkek kétségtelenül a ragadozó ma- 

 darak köpetei — a melyekből a szőr, toll 

 és egyéb rothadó anyagok az idők folyamán 

 elenyésztek és csupán a fossilizálódott cson- 

 tok maradtak meg a diluvium vagy még ré- 

 gebbi korok erősen törmelékes sárga agyag- 

 rétegeiben. 



De bizonyítja a csontok köpeti eredetét a 

 következő, a borsodi Bükk barlangjaiban fel- 

 tűnő körülmény is. A Szeleta-barlang az ásás 

 megkezdésekor magasan volt kitöltve, boltoza- 

 tos üregei nincsenek ; az ásatás palaeolithokon 

 és ősemlősök nagy csontjain kívül sem rág- 

 csáló, sem madárfaunát nem nyújtott.'^ Mind- 

 három következő barlang (a répáshutai Balla, 

 az istállóskői és peskői) és a Puskaporos 

 sziklaodú kitöltése nem nyúlt oly magasan a 

 tetőzetig, boltozatuk üreges, faunájukban gaz- 

 dag a rágcsáló- és madárcsontanyag. Világo- 

 san kitűnik ezekből, hogy a Szeleta szűk 

 boltozata nem lehetett ragadozó madarak szá- 

 mára jó fészkelő- és tanyahely, ezzel szem- 

 ben a másik négy barlang magas boltozata 

 és üregei jó búvóhelyül szolgáltak. 



A köpeti eredet legeklatánsabb bizonyítéka 

 maga a situs : a csontoknak a profilból tekin- 

 tett helyzete, a melyből a fészkek és gomo- 

 lyagok tisztán kitünek. 



A rágcsáló- és madárcsontok, az összes lelő- 

 helyeken többé- kevésbbé vastagabb vagy 



" Lásd tir. HiLLEBRAND Jenő : Jeleotép a Szeleta- 

 barlangban 1909 év nyarán végzett ásatásokról 

 Közlemények a M. F. T. Barlangkutató Bizottságából 

 Földtani Közlöny 1910 XL. pag. 652. 



Resultate eingehe, muss einiges über die Her- 

 kunft des Materials gesagt werden. 



Auf welche Weise die Vogel- und Nagetier- 

 knochen in die Schichten der Höhlen gelang- 

 ten : darauf gab die natürlichste Antwort 

 Alfred Nehring. Seiner Meinung nach sind die 

 erwähnten Knochen Speisereste gmsser Raub- 

 vögel, welche in den Höhlen nisteten oder 

 sich dort aufhielten. Dies wird durch die Lage 

 der Knochen bewiesen, welche in deutlich 

 wahrnehmbaren, grösseren-kleineren Nestern 

 liegen. 



Diese Nester sind unzweifelhaft Gewölle 

 von Raubvögeln, aus welchen die Federn, das 

 Haar und alle anderen, der Fäulnis ausge- 

 setzten Teile während der Zeit verschwanden 

 und nur die fossil gewordenen Knochen sich 

 in den diluvialen oder noch älteren Ton und 

 anderen Schichten erhielten. 



Dass die Knochenreste von Gewöllen stam- 

 men, wird aber auch noch durch eine in den 

 Höhlen des Borsoder Bükk-Gebirges beobach- 

 teten Erscheinung unterstützt. Die Szeleta- 

 Höhle war bei Beginn der Grabung hoch 

 ausgefüllt; die Wölbung besitzt keine Nischen 

 und Risse ; die Grabung ergab ausser Paläoli- 

 theu und Ursäugetierknoclien keine andere, 

 weder Nagetier- noch Vogelknochen.'' In den 

 folgenden drei Höhlen (in der Balla, Istállóskő 

 und Peskő) und auch in der Felsnische Puska- 

 poros ragte die Ausfüllung der Höhlen nicht 

 so hoch, bis nahe zur Wölbung, wie in der Sze- 

 leta, auch war dieselbe vielfach ausgehöhlt ; 

 in der Fauna waren die Nagetier- und Vogel- 

 knochen reichlich vorhanden. Aus diesen Um- 

 ständen geht es deutlich hervor, dass die 

 niedrige Szeleta-Höhle für Raubvögel kein 

 guter Nist- und Aufenthaltsort war, die Höhlen 

 mit hoher Wölbung und die Aushöhlungen 

 derselben jedoch gute Schlupfwinkel boten. 



Der eklatanteste Beweis für die Herkunft 

 der Knochenreste aus Gewöllen ist jedoch der 

 Situs selbst; besichtigt man die Lage der 

 Knochen aus dem Profile der Grabung, so 

 werden die Nester und Gewölle deutlich wahr- 

 nehmbar. 



Die Nagetier- und Vogelknochenreste liegen 

 auf allen Fundorten in einer mehr-weniger 



" Dr. Eugen Hillebrand. Jelentés a Szeleta- 

 barlangban 1909. év nyarán végzett ásatásokról 

 Közlemények a M. F. T. Barlangkutató Bizottságából 

 Földtani Közlöny 1910. XL. pag. 652. 



37* 



