326 



Jelölő állomások 

 Markierunes-Statioiien 



Szentfiilöp . 

 Szentmargita 

 Szerep . . 

 Szunyogháza 

 Tárnok . 

 Tiszakeszi . 

 Tiszapolgár 

 Tiszatarján . 

 Tölös . . 

 Ürmös . . 

 Vámos . 

 Várdarócz . 



So ai 



e« 



o 



co eó 



"3 '0 



I/I t-> 



•4< •è 



1 



4 



:^ 



Megszállott 

 fészkek 



Besetzte 

 Horste 





=9 ^ 1912 1911 



1 



1 



13 



3 

 13 



2 



1 



20 



1 



1 



1 



11 



7 

 1 

 1 

 1 

 15 



Üres 

 fészkek 



Leere 

 Horste 



1912 



1 



2 

 4 

 1 

 1 



1911 



5 



5 



1 



10 



Összesen — Zusammen 



20 



47 



106 



115 



31 



Az átlagos szaporodási arányszám az idén 

 oly magas, mint a milyen eddig még soha- 

 sem volt. Összesen 319 párnak 1047 fiókája 

 volt s így az arányszám 3'28 (1909-ben 2"76, 

 1910-ben 283, 1911-ben 2-87 volt ez az 

 arányszám). Az 1912. évi gólyaköltés tehát 

 szokatlanul sikeres, a mit már első tekintetre 

 elárul a 4. és 5-ös fészekaljak nagy száma. 

 De nemcsak a népes fészakaljak tanúskodnak 

 az idei gólyaköltés kedvező voltáról, hanem 

 bizonyítja ezt a fészkelő párok száma is, 

 mely az idén pl. jóval nagyobb, mint a múlt 

 évben. A fenti kimutatásban erősebb nyomás- 

 sal kiemeltem azoknak a helyeknek a gólya- 

 állományát, a mely úgy az idén mint a múlt 

 évben pontosan meg lett állapítva. Az össze- 

 számlálás eredménye az, hogy 37 álloniMSon 

 ezidén 251 gólyapár fészkelt, a múlt évben 

 pedig csak 187. A többlet tehát egyik évről 

 a másikra 64 pár. 



Igen tanulságos képet nyújt erre vonatko- 

 zólag az az összeállítás is, mely az utolsó 4 

 év adatait mutatja be. A gólyajelölésekben 

 már eleve is azt a rendszert követtem, hogy 



Die durchschnittliche Vermehrungsziffer ist 

 heuer so hoch, wie sie bisher noch nie war. 

 Insgesamt 319 Paare hatten 1047 Junge ; die 

 Vermehrungsziifer beträgt daher 3'28 (im 

 Jahre 1909 war dieselbe 2'76, im Jahre 

 1910 2-83 und im Jahre 1911 2-87). Die 

 Storchbrut vom Jahre 1912 war daher un- 

 gewöhnlich erfolgreich, was die grosse An- 

 zahl der Vierer- und Fünfer-Gelege schon 

 auf den ersten Blick verrät. Doch nicht nur 

 die grossen Gelege bezeugen die günstige 

 Gestaltung der Storchbrut vom Jahre 1912, 

 sondern es beweist dies auch die grosse An- 

 zahl der Brutpaare, welche heuer ungleich 

 grösser war als im vorigen Jahre. In obiger 

 Zusammenstellung wurde der Storchbestand 

 jener Stationen, an welchen derselbe heuer 

 und im vorigen Jahre genau bestimmt wurde, 

 mit fettem Drucke iiervorgehoben. Die Zäh- 

 lung ergibt, dass heuer an 37 Stationen 251 

 Storchpaare brüteten, wäiirend im vorigen 

 Jahre dort nur 187 Paare konstatiert werden 

 konnten. Das Plus ist daher von einem Jahre 

 auf das andere 63 Paare. 



Kin sehr lehrreiches Bild ergibt diesbezüg- 

 lich auch jene Zusammenstellung, welche die 

 Daten der letzten vier Jahre enthält. Bei den 

 Storchniarkieruiigen befolgte ich schon vom 



