330 



voltak a fészekaljak, iiiiiif más ('vckliPii. A fósz- 

 k(^lő pároknál mutatkozó többlet onnan ered. 

 hogy eziflén kevesebl) volt a meddő párok 

 száma. A s'ólyatelcpen tudvalevőleg évről évre 

 meddő marad a gólyapárok egy bizonyos 

 százaléka. Kedvező években ez a százalék 

 természetesen kisebb. így 1911-ben 79 üres 

 fészket számláltam össze azokon a helyeken, 

 a hol 1912-ben azok száma 31-re apadt le. 

 Igaz, hogy az 1911. é\'i üres fészkek közül 

 néhány véglegesen elpusztult, de ezt ellen- 

 súlyozza az a körülmény, hogy az 1912. évi 

 üres fészkek számában néhány újonnan ké- 

 szült is bennfoglaltatik. 



Az idei esztendő tehát a gólya oekologiá- 

 jára nézve igen érdekes adalékokat nyújtott 

 s kilátás van rá, hogy a jövőben is állandóan 

 ugyanazokon az állomásokon tervezett jelölé- 

 sek és megfigyelések még újabb adatokat 

 nyújtanak majd ehhez a kérdéshez. 



A gólyajelöléssel kapcsolatos tapasztalatok 

 köréből még megemlítem, hogy a a kishalatoni 

 herékben levő t/óli/fitelep még nagyjában ugyan- 

 abban az állapotban van, mint 1909-ben. 

 A fészkek száma azonban lassanként fogy ; 

 egy részük teljesen elszáradt fákon van elhe- 

 lyezve s ezeket a nagy viharok idővel mind 

 letördelik. Az (dsősági gólyatelep erdeje ezidén 

 kerül vágás alá. A kivénült állományt már 

 lehetetlen továbbra is meghagyni, de legalább 

 a fészkes fák megmaradnak. Fangh József 

 uradalmi főerdész magára vállalta, hogy habár 

 romjaiban is, de megmenti ezt a természeti 

 emléket. 



Az eddig nagyobb mennyiségben jelölt fajok 

 közé tartozik a (iankasirály, melyből ezidén 

 is tekintélyes számú példányt jelöltem a ve- 

 lenczei tavon Meszleny Pál főispán tóbirtokos 

 és vadászbérlü kegyes engedélyével. Ezt a fajt 

 jelenleg Európa-szerte tömegesen jelölik s így 

 még inkább előtérbe lépett annak szükséges- 

 sége, hogy Magyarország egyéb, különösen 

 keleti vidékein legyenek kísérleti madaraink 

 az annyira érdekes dankasirályvonulás további 

 tanulmányozására. 



seits die Gelege viel volkreicher waren als 

 in anderen Jahrrii. Die grössere Anzahl der 

 Brutpaare lässt sich daraus erklären, dass 

 heuer die Anzahl der sterilen Paare gerin- 

 ger war als sonst. An den Storchbrutstätten 

 bleibt jedes Jahr ein gewisses Prozent der 

 Brutpaare st(!ril, welches Prozent in günsti- 

 gen Jahren natürlich geringer ist. So zählte 

 ich 79 leere Horste im Jahre 191 1 dort, wo im 

 Jahre 1912 nur 31 zu finden waren. Es ist 

 wohl wahr, dass von den leeren Horsten des 

 Jahres 1911 einige gänzlich zugrunde gingen, 

 doch wird dies durch die im Jahre 1912 neu- 

 gebauten, aber noch leergebliebenen Horste 

 wettgemacht. 



Das heurige Jahr ergab daher für die 

 ()kologie des Storches sehr interessante Bei- 

 träge und ist Hoft'nung vorhanden, dass die 

 in der Zukunft immer an denselben Punkten 

 ausgeführten Markierungen noch manch neue 

 diesbezügliche Daten liefern werden. 



Von den während der Storchmarkierungen 

 gesammelten Erfahrungen möchte ich noch 

 erwähnen, dass sich die in der Umgebung des 

 Kisbalatoii befindlicheii Storchkolonieii noch so 

 ziemlich in demselben Zustande befinden, wie 

 im Jahre 1909. l>ie Anzahl der Horste ver- 

 mindert sich jedoch allmählich, weil ein Teil 

 derselben auf ganz dürren Bäumen steht, 

 welche dann durch grössere Stürme umge- 

 rissen werden. Der Wald, in welchem sich 

 die Storchkolonie von Alsóság befindet, kam 

 dieses Jahr unter Schlag. Der gänzlich über- 

 alterte Bestand konnte nicht mehr belassen 

 werden, doch wurden die Horstbäiime begna- 

 digt. Joseph Fange, herrschaftlicher Ober- 

 förster, nahm es auf sich, dieses Naturdenk- 

 mal wenigstens in seinen Ruinen zu erhalten. 



Unter diejenigen Arten, welche bisher in 

 grösserer Anzahl markiert wurden, gehört 

 auch die Lachiiiöve, von welcher auch heuer 

 eine bedeutendere Anzahl auf dem See von 

 Velencze mit gütiger Erlaubnis des See- 

 inhabers und Jagdpächters Obergespans Paul 

 V. Meszleny gezeichnet werden konnte. Diese 

 Art wird derzeit in ganz Europa massenhaft 

 gezeichnet, weshalb die Notw'endigkeit auch 

 an anderen Punkten, namentlich in den öst- 

 lichen Teilen, Versuchsvügel zum weiteren 

 Studium des so interessanten Lachmöven- 

 zuges zu erhalten, noch mehr in den Vor- 

 dergrund trat. 



