334 



védelemnek az eredménye, a melyben a szi- 

 get erdésze, Eckrich János részesíti òket. Hozzá- 

 vetőleges becslés szerint kb. 100 párból áll a 

 telep állománya. Július 2-án még igen fejlet- 

 lenek a fiókák, csak egy részük volt jelölhető. 

 Néhány fészekben még tojásokat is találtam. 

 A fészkek valamennyien gyönge fűzfákon 

 vannak 3 — 6 méternyi magasságban. A fiókák 

 legnagyobb ellensége itt a tömérdek sznnyog. 

 Minthogy ittpontosan megállapithattam azegyes 

 fészkekben levő fiókák számát, azért közlöm 

 az erre vonatkozó adatokat: 



l-es fészekalj 



2-es 



3-as „ 



4-es 



1 



5 



14 



Összesen 28 fészek- 

 aljban 85 fióka; a szaporodási arányszám 3'04. 



A kishalatoni gémíelejiet ugyanazon a helyen 

 találtam, mint lOO'J-ben, de az állomány több- 

 féle változáson ment át azóta. Örvendetes 

 változás az, hogy kb. 50 pár Plegadis falci- 

 nellus és 5 pár Platalea leucorodia is csatla- 

 kozott a telephez, a melynek lakosságát 

 ezúttal is Árdea cinerea (kb. 8 pár) Arclea 

 ralloiífes (kb. 15 pár) és Nyeticorax (kb. 30 

 pár) alkották. 1909 hez képest tehát az J.r(íé« 

 cinerea és a Nycticora t állomány fogyott, az 

 Ardea ralloides-é ellenben emelkedett. A fő- 

 telep környezetében fészkeltek ezúttal az 

 Ardea purpureák is; számukat közelítőleg 

 30 — 40 párra becsültem. Ardea (dha nem ke- 

 rült szem elé, habár biztosan itt fészkel még 

 kb. 15 pár. Sajnos, ezeknek a száma is csök- 

 kent. Nem is nagyon kerestem, illetőleg ke- 

 restettem őket, nehogy ezzel is zavarjam 

 ezt a költésére annyira kényes madárfajt. 



A telep ezúttal több részből állott. A fő- 

 telepen egy tömegben fészkeltek a batlák és 

 kanalas gémek, körülöttük a bibor gémek. 

 Ezek fészkei mind a nádasba voltak rakva. 

 Letiport nádszálak alkották az alapot, ezen 

 van összehalmozva a nádból álló fészekanyag 

 is. A szürke és üstökös gémek, valamint a 



hat sich der Bestand beträchtlich erhöht, 

 was dem Schutze zu verdanken ist, welchen 

 der Förster der Insel, Johann Eckricu. der 

 Kolonie angedeihen lässt. Der Bestand be- 

 trägt annähernd 100 Paare. Am 2. Juli waren 

 die Jungen noch sehr schwach, nur ein Teil 

 konnte markiert werden. Einige Nester ent- 

 hielten aueli noch Eier. Sämtliche Nester be- 

 finden sich auf schwachen Weideiibäumen in 

 3—6 Meter Hölie Die grössten Feinde der 

 Jungen sind hier die in unermesslicher An- 

 zahl vorkommenden Gelsen. Indem hier die 

 Anzahl der Jungen in einem Neste genau 

 bestimmt werden konnte, mögen hier die dies- 

 bezüglichen Daten folgen : 



1er Gelege 

 2er „ 

 3er 

 4er 



1 



5 



14 



8 



85 Junge ; 



Zusammen in 28 Gelegen 

 die Vermehrungsziffer beträgt da- 

 her 3-04 



Die EeiJterkoloide im Kishaluton fand ich 

 an derselben Stelle, wie im Jahre 1909, doch 

 hat der Bestand seitdem einige Wandlungen 

 erlitten. Eine erfreuliche Veränderung ist, 

 dass sich der Kolonie an 50 Paare Plegadis 

 falcinellus und 5 Paare Platalea leucorodia 

 anschlössen ; die Kolonie bestand ausser die- 

 sen noch aus Ardea cinerea (ca. 8 Paare), 

 Ardea ralloid.es (ca. 15 Paare) und Nyeticorax 

 (ca. 30 Paare). Gegen das Jahr 1909 hat 

 sich also der Bestand von Ardea ciuerea 

 und Nyeticorax etwas vermindert, während 

 sich Ardea ralloides vermehrte. In der Um- 

 gebung der Hauptkolonie nistete heuer auch 

 Ardea purpurea; die Anzahl derselben schätzte 

 ich beiläufig auf 30 — 40 Paare. Ardea alba 

 kam mir nicht zu Gesichte, trotzdem hier 

 noch ungefähr 15 Paare sicher nisten. Leider 

 hat auch ihre Zahl abgenommen. Ich suchte 

 auch nicht besonders nach ihnen, um diese 

 auf ihre Brut so ungemein heiklen Vögel 

 nicht zu stören. 



Die Kolonie bestand diesmal aus mehreren 

 Teilen. In der Hauptkolonie befanden sich 

 in einer Masse die Sichler und Löffler, diese 

 wurden von den Purpurreiliern umgeben. Alle 

 Nester waren hier in das Röhricht gebaut. 

 Niedergetretene Kohrhalme bilden den Un- 

 terbau, auf diesen ist das ebenfalls aus Eohr 



