335 



bakcsók a nádasban szerteszéjjel tahíllintó 

 kecskefűz parczellákat foglalták el. A telep 

 fennmaradása különben egyelőre biztosítva 

 van, addig a niig ezt a nagy nádast is ki 

 nem szárítják, a mi állítólag már csak néhány 

 esztendő kérdése. 



A fiókák fejlettsége ezen a telepen is igen 

 különböző volt, úgy liogy két ízben is kellett 

 azt fölkeresnem, mert míg június 2-án a leg- 

 több szürkegém- és bakcsóíióka már anyányi 

 volt, addig ugyanakkor a batlák alig hogy 

 letojtak. A bíbor és üstökös gémek valami- 

 vel elmaradtak, de nagyobb részük már 

 szintén jelölhető állapotban volt. A maradókot 

 június 24-én jelöltem a batlafiókákkal együtt. 



A múlt évi jelentésemben ismertetett Kis- 

 faludszigeti gémtelep lakossága tisztán baJc- 

 csókból áll, melyek magas fűz- és nyárfákon 

 fészkelnek. Július 5-én a íiókák egy része 

 már repült, míg ugyanakkor egyes fészkekben 

 még csak tojások voltak. Bár három segéd- 

 munkásom volt, mégis csak 17' fészekaljat 

 tudtam megjelölni, mert a fészkek igen ma- 

 gasan voltak elhelyezve s így az emberek 

 hamarosan kifáradtak. Az állomány a niult 

 évihez képest gyarapodott; ezútial legalább 

 150 párra becsültem az itt fészkelőket. Az 

 egyes fészekaljakban levő fiókák számát pon- 

 tosan nem lehetett megállapítani, mert a fej- 

 lettebb fiókák a fa megmászásakor kiszök- 

 döstek a fészkekből s elbújtak a sürü lom- 

 bozatban. A puszta megállapítás ilyen körül- 

 mények között lehetetlen volt. 



Jelenleg is a leggrandiózusabb és semmi 

 mással össze nem hasonlítható az Obedszka 

 bárdban levő gémtelep, melynek részletesebb 

 leírását az Aquila 1908-iki évfolyamának 245 — 

 258. lapjain adtam. Az a legszigorúbban ke- 

 resztülvitt kímélet és védelem, melyben ez a 

 telep Feeencz Ferdinand trónörökös Őfensége 

 rendeletére részesül, azt eredményezték, hogy 

 az állomány az 1908. évihez képest még 

 emelkedett is. Természetesen nagyon kocz- 



bestehende Nestmateriale gelagert. Die Grau-, 

 Nacht- und liallenreilier nahmen die im Köh- 

 richte an verschiedenen Stellen befindlichen 

 Sahlweidenparzellen in Besitz. Die Erhaltung 

 der Kolonie ist vorläufig gesichert, solange 

 auch dieser Rohrwald nicht ausgetrocknet 

 wird, was, wie verlautet, schon innerhalb 

 einiger Jahre geschehen soll. 



Die Entwicklung der Jungen stand auch 

 in dieser Kolonie auf einer sehr verschie- 

 denen Stufe, so dass ich dieselbe zweimal 

 besuchen musste. Während nämlicli am 

 2. Juni der grösste Teil der Grau- und 

 Nachtreiher-Jungen schon fast flügge waren, 

 hatten die Sichler zur nämlichen Zeit fast 

 kaum vollzählige Gelege. Purpur- und Ral- 

 lenreiher waren zwar ebenfalls noch weit 

 zurück, die Jungen waren aber zum grössten 

 Teile schon markierbar. Der Rest wurde am 

 24. Juni zugleich mit den Sichler- Jungen ge- 

 zeichnet. 



Die Bewohnerschaft der schon im vorjähri- 

 gen Berichte erwähnten Reiherholonie in Kis- 

 faludsziget besteht nur aus Nachtreihern, 

 welche auf hohen Weiden und Pappelbäumen 

 ihre Nester haben. Am 5. Juli war ein Teil 

 der Jungen schon flügge, während andere 

 Nester noch Eier enthielten. Obwohl ich drei 

 Hilfsarbeiter hatte, konnten dennoch nur aus 

 17 Nestern die Einwohner beringt werden, 

 weil die Horstbäume sehr hoch waren und 

 die Hilfsarbeiter bald ermüdeten. Der Be- 

 stand hatte sich gegen den vorjährigen etwas 

 vermehrt; diesmal schätzte ich die Zahl der 

 Brutpaare auf mindestens 150 Die Anzahl 

 der in einem Gelege enthaltenen Jungen 

 konnte nicht genau festgestellt werden, weil 

 die stärkeren schon während des Erklimmens 

 der Ilorstbäume die Nester verliesseu und 

 sich in dem dichten Laube versteckten. Die 

 genaue Festbtellung der Anzahl der Jungen 

 war unter solchen Verhältnissen unmöglich. 



Die weitaus grandioseste Reiherkolonie ist 

 auch heute noch immer diejenige in der 

 Obedska bara, deren eingehendere Beschrei- 

 bung ich im 1908er Jahrgange der Aquila 

 p. 245 — 258 veröffentlichte. Der in strengster 

 Weise durchgeführte Schutz, welcher der 

 Kolonie auf Verordnung Sr. Hoheit des Thron- 

 folgers Franz Ferdinand zuteil wird, hatte zur 

 Folge, dass sich der Bestand seit dem Jahre 

 1908 noch vermehrte. Es ist natürlich sehr ge- 



