336 



kázatos a becslés ily óriási járhatatlan terü- 

 leten és ilyen tömegek mellett, de azért mégis 

 megkíséreltem a következőképj)en : 



Az a terület, a melyen jelöltem, az egész terü- 

 letnek közelítőleg a 80-ad része. A jelölt fiókák 

 száma 898, hozzászámítva a jelöletlenül mara- 

 dottakat is (részben elszöktek, részben gyengék 

 voltak); termelt ez a rész 1200 fiókát, vagyis az 

 egész telep 36.000 fiókát. Átlag 4 fiókát véve 

 fészekaljanként ez a szám 9000 jiárnak felelne 

 meg, tehát 1000-el többnek, mint az 1908-ban 

 becsült állományunk. Minthogy azonban a 

 4-es átlag még az idei viszonyok szerint is 

 kissé magas, azért még több fészkelő párt 

 kell föltételezni, s így biztosra kell venni azt, 

 Iiogy az állomány emelkedett. 



A jelölt fiókák mennyiségéből az egyes 

 fajok állományára nem lehet következtetést 

 vonni, mert pl. a kanalas gémek a legjárha- 

 tatlanabb részeket foglalták el, míg a hatlak 

 a széleken is tömegesen fészkeltek. Az arány 

 , nag}^ában ugyanaz, mint volt 1908-ban. Leg- 

 nagyobb tömegben vannak ezúttal is a hatlak 

 és bakcsók, utánuk következnek az íistökös 

 gémek és a kis kárókatonák, majd kanalas, 

 szürke és hibor gémek, inig legkisebb a kis 

 kócsagok mennyisége, a mely úgy lát.szik, az 

 egyetlen faj, melynek állománya meg is fogyott 

 1908 óta. 



A fiókák fejlettségi foka meglepően egy- 

 forma volt minden fajnál. Még leginkább 

 visszamaradtak egyes kanalas gém és kis 

 kócsag fiókák. Június 16. és 17-én történt a 

 jelölés, okkor a fiókák legnagyobb része már 

 elhagyta a fészket, ha közeledtünk feléjük, 

 de túlnyomóan még nem voltak oly erősek, hogy 

 elszökhettek volna. 



A kárókatonák fiai azonban ezúttal is már 

 sokszor gyönyörködtettek páratlanul ügyes 

 búvár mutatványaikkal. Mielőtt megfoghattuk 

 volna, hirtelenül levágta magát a vízbe s mint 

 a ki nem is először jutott oda, hanem a ki 

 világéletében mindig ott tartózkodott, egy- 



wagt, bei solchen Massen auf einem so gi'osseii. 

 unzugänglichen Gebiete eine Schätzung vor- 

 zunehmen, doch mache ich dennoch einen 

 Versuch. Das Gebiet, auf welchem markiert 

 wurde, ist annähernd der dreissigste Teil der 

 ganzen Kolonie. Die Anzahl der gezeichneten 

 Jungen beträgt 898, auch die unberingt geblie- 

 benen (teilweise zu schwache, teilweise flüchtig 

 gewordene Individuen) miteingereichnet be- 

 herbergte dieser Gebietsteil 1200, die ganze 

 Kolonie also 36,000 Junge. Im Durch- 

 schnitte vier Junge angenommen, würde diese 

 Anzahl 9000 Brntpaaren entspreclien, also 

 um 1000 Paare mehr als die im Jahre 1908 

 gescliätztc Menge. Indem jedoch der Durch- 

 schnitt von vier Jungen selbst für die heuri- 

 gen Verhältnisse etwas zu hoch ist, so muss 

 die Anzahl der Brutpaare noch höher ver- 

 anschlagt werden, und ist daher eine Ver- 

 mehrung des Bestandes als erwiesen zu be- 

 trachten. 



Aus der Anzahl der markierten Jungen 

 kann man keinen Schluss auf den Bestand 

 der einzelnen Arten zielien, indem z. B. die 

 Löffler die unzugänglichsten Teile besetzten, 

 die Sichler aber auch an den Rändern mas- 

 senhaft nisteten. Das numerische Verhältnis 

 der Arten zueinander war dasselbe wie im 

 Jahre 1908. In grösster Anzahl waren auch 

 diesmal Sichler und Nachtreiher vorhanden, 

 diesen folgten Ballcnreiher und Zioergscharben, 

 dann Löffler, Grau- und Purpurreiher ; in 

 geringster Anzahl waren die Silberreiher ver- 

 treten, deren Bestand, wie es scheint, seit 

 1908 abgenommen hat. 



Das Entwicklungsstadium der Jungen war 

 bei den einzelnen Arten auffallend gleich- 

 förmig. Nocli am meisten zurückgeblieben 

 waren einzelne Junge der Löffler und Silber- 

 reiher. Am 16. und 17. Juni geschahen die 

 Markierungen und verliessen zu dieser Zeit 

 schon die meisten Jungen das Nest, wenn 

 man sich ilmen näherte, doch waren sie in 

 überwiegendem Masse noch nicht so weit er- 

 wachsen, dass man sie nicht hätte einholen 

 können. 



Die Jungen der Zwergscharben gaben je- 

 doch schon öfters Gelegenheit, ihre erstaun- 

 lich geschickten Taucherproduktionen zu be- 

 wundern. Noch bevor man sie ergreifen 

 konnte, stürzten sie sich plötzlich in das 

 Wasser und — gerade als wären sie dies- 



