337 



szerre eltűnt és többé nem lehetett kézre- 

 keriteni. 



Meg se kísérlem, hogy leírjam azt a színes 

 szemkápráztató, nyüzsgő képet, a mi egy-egy 

 terjedelmesebb füzes parczellában látható, de 

 föltűnt ezútial a telepnek a tisztasága — ha 

 ugyan gémteleppel kapcsolatosan egyáltalában 

 szabad ezt a fogalmat használni. Ez a viszony- 

 lagos tisztaság annak a következménye, hogy 

 alig láttam fióka hullákat, a melyek pedig 

 egyébként a gémtelepek megszokott látvá- 

 nyosságai. Az elpusztult fiókáknak a hiánya 

 ebben a rengeteg tömegben különösen föltűnő 

 volt és szembetűnően bi/onyitotta az idei 

 költésnek szinte páratlanul kedvező alaku- 

 lását. 



A gémtelep ezúttal is a falu közelében volt, 

 s a temetőtől fölfelé terjedt. 



Igen örvendetesen fejlődik az újvidéki gém- 

 telep is, melynek helyzetét és állományát niult 

 évi jelentésemben ismertettem. Az állomány 

 ezidén legalább is kétszerese a múlt évinek, 

 habár nem lehet elhallgatni ezzel szemben, 

 hogy a fajok száma csökkent. Ezidén teljesen 

 hiányzott a hatla és szürke gém s a kis káró- 

 katona is alig 5 párban volt jelen. Rendkívül 

 niegnövekedett azonban a hihor gémek száma. 



Az egész állományt legalább 1000 párra kell 

 becsülnöm, a mely számban közelítőleg egy- 

 formán osztozik a három faj, úgymint a hihor 

 és üstökös gém és a hakcsó- 



A fiókák növekedési állapota oly különböző 

 stádiumban volt, a mely még a gémtelepen 

 is meglepő. Június 18-án csak egy hozzáfér- 

 hetetlen, múlt évi náddal borított szigeten 

 voltak fiókák, főleg hakcsók és üstökös gémek. 

 A gémtelep járható részén ugyanakkor még 

 mindenütt friss tojásokat tartalmaztak a fész- 

 kek. Jelölésről akkor sajnos, szó se lehetett, 

 mert csónak itt nincs, nyakig érő vízben 

 gázolva pedig lehetetlen a jelölés. Július 

 11-én történt a második kiszállás. Akkor a 

 legkorábbi részen a fiókák már röpültek, 

 ellenben a későbbi részekbe éppen a leg- 

 Aquíla XIX. 



mai nicht zum ersten Male, sondern schon 

 seit jeher immer dort gewesen — verschwan- 

 den darin urplötzlich und konnten demnach 

 nicht mehr eingeholt werden. 



Das farbenprächtige, fast augenblendende 

 wimmelnde Chaos, welches eine ausgedehn- 

 tere Sahlweidenparzelle darbietet, zu bei^chrei- 

 ben, versuche ich gar nicht, doch möchte 

 ich die auffallende Reinlichkeit erwähnen 

 — wenn dieser Begrifl" in Verbindung mit 

 einer Reiherkolonie überhaupt gebraucht wer- 

 den kann — , welche heuer in der Kolonie 

 herrschte. Diese relative Reinlichkeit war 

 eine Folge dessen, dass heuer kaum einige 

 tote Junge zu sehen waren, während doch 

 sonst dieselben ganz häufige Attribute der 

 Reiherkolonien bilden. Das Fehlen dieser 

 Kadaver war inmitten dieser Massen ganz 

 besonders auffallend und lieferte den Beweis 

 für die ausserordentlich günstige Gestaltung 

 der heurigen Reiherbrut. 



Die Brutkolonie befand sich auch heuer in 

 der Nähe des Dorfes und erstreckte sich vom 

 Friedhofe aufwärts. 



Einen sehr erfreulichen Aufschwung nimmt 

 auch die Reiherkolonie in Újvidék, deren 

 Lage und Bestand ich im vorjährigen Be- 

 richte beschrieb. Der Bestand ist heuer min- 

 destens doppelt so hoch als im vorigen 

 Jahre, trotzdem die Anzahl der Arten zurück- 

 ging. Heuer fehlten die Sichler und Orau- 

 reiher gänzlich und war auch die Zwerg- 

 scharbe nur in kaum fünf Paaren vorhanden. 



Die Anzahl der Furpurreiher hat jedoch 

 stark zugenommen. Den ganzen Bestand 

 musste ich zum mindesten auf 1000 Paare 

 schätzen, an welcher Anzahl Purpur-, Nacht- 

 und Rallenreiher annähernd gleichmässig be- 

 teiligt sind. 



Das Entwicklungsstadium der Jungen zeigte 

 Diiferenzen, welche sogar in einer Reiher- 

 kolonie auffallen mussten. Am 18. Juni waren 

 nur auf einer unzugänglichen, mit vorjähri- 

 gem Rohre bestandenen Insel Junge vorhan- 

 den, hauptsächlich Nacht- und Rallenreiher. 

 In dem gangbaren Teile der Kolonie ent- 

 hielten sämtliche Nester noch frische Eier. 

 Vom Markieren konnte damals leider gar 

 keine Rede sein, denn einen Kahn gibt es 

 hier nicht und bis an den Hals im Wasser 

 watend, ist das Beringen eine Unmöglichkeit. 

 Am 11. Juli besuchte ich die Kolonie zum 



43 



