338 



jobbkor érkeztünk. A fiókák tiilnyonió rész- 

 ben még nem merték elhagyni a fészket. 

 Igen különös jelenség volt azonban, hogy 

 még ebben a késő időszakban is akadt szá- 

 mos fészek, melyekben tojások voltak, főleg 

 pedig a széleken. 



A költés tehát itt rendkívül későn volt az 

 idén, a mi annál inkább meglepő, mert a 

 többi gémlelepen nagyjálian normális volt. 

 Ezt a késést valószíniíleg az okozta, hogy a 

 nádas, a mint azt a nyomokból megállapít- 

 hattam, teljesen leégett s így a gémek kény- 

 telenek voltak megvárni, míg a lepörkölés 

 következtében különben is későbben sarjadzó 

 nádas már bizonyos szükséges magasságot 

 elért. Hogy a költés egyébként a rendes idő- 

 ben kezdődött volnn, azt bizonyítja az a nád- 

 sziget, melyet a tűz megkímélt s melyen 

 ezért már röpülő fiókák voltak abban az idő- 

 ben, a mikor a szomszédságban még alig hogy 

 letojtak. 



A fiókapusztulásuak, melyet a múlt évben 

 itt tapasztaltam legnagyobb mértékben, ezidén 

 nyomát se igen láttam. 



A fészkek valamennyien a nádba voltak 

 rakva. Az alapot letiport nádszálak alkották. 

 Az elrendeződés a körülményeknek megfele- 

 lően tökéletes pendantja volt annak, a melyet 

 a bellyei gémtelepen észleltem : a régebbi 

 fészkek alacsonyabban, az njabljak iiiagas:ib- 

 biui állottak. Itt természetesen hiányoztak a 

 közvetlenül a víz színére rakott fészkek, mint- 

 hogy az említett nádégés következtében még 

 a múltévi torzsák legnagyobb része is elpusz- 

 tult. A fészkek anyaga az egyes fajoknál 

 különböző volt. A hiiior gémek és bakcsók 

 nádrészekből építkeztek, az üstökös gémek 

 ellenben inkább gallyakból. 



Kissé részletesebben ismertettem a gém- 

 telepeken szerzett tapasztalatokat, főleg azért, 

 mert az idevágó irodalmi adatok még mindig 

 nagyon hézagosak. 



Eddig még meg nem közelített mennyiség- 

 ben jelöltettek a füsli fecskék, a mi úgyszól- 

 ván teljesen külmunkatársaink érdeme. Ezek 

 közül különösen Fernbach Kákoi.yné, Müller 



zweiten Male. Diesmal waren die früher ge- 

 nannten Jungen schon Hügge, während ein 

 Teil gerade riiigreclit war. Der grösste Teil 

 der Jungen getraute sich noch nicht die 

 Nester zu verlassen. Kint^ auffallende Erschei- 

 nung war jedoch, dass auch noch zu dieser 

 späten Jahreszeit viele Nester mit Eiern auf- 

 zufinden waren, besonders an den Peripherien. 



Die Brut war hier heuer ungemein spät, 

 was um so auffallender ist, als dieselbe in den 

 übrigen Kolonien normal war. Die Verspä- 

 tung wurde wahrscheinlich dadurch verur- 

 sacht, dass das Röhricht, wie aus den S])u- 

 ren ersichtlich war, gänzlich abbrannte, 

 weshalb die Reiher warten mussten, bis das 

 auch infolge des Brandes später sprossende 

 Rohr die nötige Höhe erreichte. Dass die 

 Brut ansonsten auch liier in der normalen 

 Zeit begann, das beweist jene vom Brande 

 nicht erreichte Rohrparzelle, in welcher schon 

 flügge Junge vorhanden waren, als in der 

 Nachbarschaft kaum die Eier abgelegt waren. 



Von dem Absterben der Jungen, welches 

 ich im vorigen Jahre hier in grösstem Masse 

 beobachtete, war heuer fast gar nichts zu 

 sehen. 



Sämtliche Nester standen im Rohrwalde. 

 Den Unterbau bildeten niedergetretene Rohr- 

 halme. Die Anordnung der Nester war ein 

 den Umständen entsprechendes vollkommenes 

 Gegenstück zu der in der Kolonie von Bellye 

 angetrofl'enen : die früheren Nester waren 

 niedriger, die späteren höher angelegt. Hier 

 fehlten natürlich die unmittelbar über der 

 Uberlläche des Wassers errichteten Nester, 

 indem infolge des erwähnten Kohrbrandes 

 auch die vorjährigen Rohrkufen fast gänz- 

 lich vernichtet wurden. Das Nestmateriale 

 war bei den einzelnen Arten verschieden. 

 Purpur- und Nachtreiher bauten hauptsäch- 

 lich aus Rühr, während die Rallenreiher 

 lieber Reiser benützten. 



Meine in den Reiherkolonieu gemachten 

 Erfahrungen glaubte ich etwas eingehender 

 behandeln zu müssen, indem die in der 

 Literatur befindlichen diesbezüglichen Daten 

 noch immer sehr lückenhaft sind. 



In einer bisher noch nie erreichten Anzahl 

 wurden heuer auch die llaiiclischwalbeii ge- 

 zeichnet, was fast ausschliesslich das Ver- 

 dienst unserer äusseren Mitarbeiter ist. Von 

 diesen waren es besonders Frau Karl v. Fern- 



