341 



Természetesen volt gondom arra is, hogy 

 megtudjam, megmarad-e a megfogott madár 

 a fészkén, vagy sem. Erre vonatkozólag tel- 

 jesen megnyugtató t;ipasztalatokat szereztem. 

 Számos madarat a jelölés után következő 

 héten újra megfogtam a régi fészkén, másokat 

 még két hét múlva is, másokat viszont egy 

 hónap múlva ugyanazon a területen, a hol 

 jelültem, de újabb fészken, mert a régit a 

 bibicztojásszedők kifosztották. Arra is töre- 

 kedtem, hogy az öregek mellett azok fiait is 

 megjelöljem, de csak néha sikerült biztosan 

 megállapítani a szülők és fiókák összetarto- 

 zását, mert utóbbiak a mint megszáradnak, 

 elhagyják a fészket. Szülőjük elcsalja a leg- 

 közelebbi vízpartig, a hol lehetetlen megta- 

 lálni őket. Még leginkább kora reggel, har- 

 matfelszáradásig találhatók a fészekben, azon- 

 túl elmennek és többé nem térnek oda viss/,a. 



Minthogy a terület igen nagy, azért a 

 kisebb körzeteket is megjegyeztem, hogy a 

 jövőben megállapíthassam, hogy mennyire 

 ragaszkodnak az egyes individuumok régi 

 fészkükhöz, illetőleg annak közelebbi környé- 

 kéhez. 



Behatóbb oekologiai megfigyelések gyűj- 

 tésére nem volt időm. A tőrkök elhelye- 

 zése, ellenőrzése, felszedése annyi időt vesz 

 igénybe, hogy egyéb teendőkre már nem jut. 

 Mindössze az idei madárállományról adhatok 

 egész rövid jegyzeteket. Sajnos, nem sok jót 

 mondhatok. Bár víz volt elegendő, az évtizedes 

 tojásszedések és egyéb kedvezőtlen körülmé- 

 nyek annyira tönkretették e vidék hajdan 

 gyönyörű orniszát, hogy a legtöbb ritka faj 

 kipusztult és a közönségesebbek is mindig 

 kisebb számban jelentkeznek. 



Április 20-ika körül a borzasok (Pavoncella) 

 felhőszerű csapatai adták meg a terület orni- 

 thologiai jellegét. Túlnyomó számban vannak 

 a hímek, melyek gallérja most kezd fejlődni. 

 Az arczszemölcsök még hiányzanak. Küzdő- 

 tanyák sincsenek még. 



apparate aufgestellt. Es ging mir auch nicht 

 ein einziger Vogel zugrunde. 



Natürlicherweise verschaffte ich mir auch 

 sichere Daten, ob der einmal eingefangene 

 Vogel sein Nest verlasse oder nicht. Dies- 

 bezüglich machte ich vollkommen beruhigende 

 Erfahrungen. Mehrere Vögel wurden in der 

 Woche nach der Markierung auf ihren frühe- 

 ren Nestern wieder eingefangen, andere zwei 

 Wochen später, wieder andere nach Verlauf 

 eines Monates auf demselben Gebiete, jedoch 

 an einem neuen Neste, indem das frühere von 

 den Kiebitzeiersammlern geplündert wurde. 

 Auch trachtete ich darnach, neben den Alten 

 auch deren Jungen zu markieren, doch ge- 

 lang es nicht allzuoft, die Zusammengehörig- 

 keit der Eltern und Jungen festzustellen, da 

 letztere, kaum dass sie tiocken sind, sofort 

 das Nest verlassen. Ihre Eltern locken sie 

 dann an die nächste Wasserlache, wo es 

 unmöglich ist, sie wieder aufzufinden. Am 

 ehesten sind sie noch früh Morgens vor dem 

 Auftrocknen des Taues im Neste anzutreffen, 

 später verlassen sie dasselbe und kehren 

 nicht wieder dahin zurück. 



Indem das Gebiet sehr gross ist, notierte 

 ich auch die kleineren Gebietsteile, um in 

 Zukunft feststellen zu können, inwieweit die 

 Individuen sich an das alte Nest oder an 

 die nähere Umgebung desselben halten. 



Eingehendere ökologische Beobachtungen 

 zu sammeln hatte ich wenig Zeit. Das An- 

 legen der Fangapparate, die Kontrolle und 

 das Autlesen derselben nehmen so viel Zeit 

 in Anspruch, dass für sonstiges nur wenig 

 erübrigt. Nur über den Bestand der heuri- 

 gen Ornis habe ich kurze Notizen. Leider 

 kann ich nicht viel Gutes berichten. Obwohl 

 Wasser in genügender Menge vorhanden war, 

 ist die einstens herrliche Ornis dieses Ge- 

 bietes infolge des Jahrzehnte hindurch geüb- 

 ten Kiebitzeiersammelns und anderer un- 

 günstiger Umstände derart herabgekommen, 

 dass die meisten seltenen Arten verschwun- 

 den und auch die gemeineren in immer ge- 

 ringerer Anzahl vertreten sind. 



Um den 20. April gaben wolkenartige 

 Flüge des Kampfläufers den ornithologischen 

 Charakter der Landschaft. Es sind in über- 

 wiegender Anzahl Männchen, deren Kragen 

 noch unvollständig entwickelt ist. Die Ge- 

 sichtswarzen fehlen noch. Kampfplätze gibt 



