349 



Látható a felsorolt esetekből, hogy akkor, 

 a mikor látszólag már megoldottnak kellene 

 tartanunk a gólyavonulás kérdését, újabb és 

 újabb fogas kérdések merülnek fel, a melyek 

 mind jobbíin és jobban belevilágítanak abba a 

 kérdéskoniplexumba, melyet a faj életmódja al- 

 kot. A megoldásra váró problémák közé tartozik 

 az is, hol települnek meg az ivarérettségü- 

 ket elért gólyák. Habár már eddig is több 

 helyről jeleztek fészkelő gyűrűs gólyákat, az 

 idevágó döntő adatok még mindig hiányza- 

 nak. Az idén a következő adatokat kaptuk : 



Ürmös községben az egyik fészekre ezidén 

 két gyűrűs gólya érkezett. Az egyik csak- 

 hamar eltűnt. A megmaradt később jelöletlen 

 párt szerzett magának s négy fiókát költött. 

 A gyűrűszám és felírat megállapítása azonban 

 Tompa Kálmán minden utánjárása mellett se 

 sikerült. 



Ifj. Kálmán Sándor a következő esetről ad 

 hírt. A Dokomlás pusztán lévő gólyafészekben 

 1910-ben nevelődött három fiókát meggyü- 

 rűzte. 1911-ben a régi (?) jelöletlen párral 

 együtt visszatért a három jelölt fióka (?) is. 

 Öregek és fiókák között hetekig tartó csatá- 

 rozás folyt a fészek birtokáért, minek követ 

 keztében egyik se fészkelhetett sigy 1911-ben 

 üres maradt a fészek. 1912-ben két gyűrűs 

 gólya foglalta el a fészket, melyek költöttek 

 is benne. A gyűrűszámok és föliratok azon- 

 ban itt se állapíttattak meg. 



Platthy Árpád szerint Hejőpapi községben 

 is fészkelt egy gyűrűs gólya, de a föliratot 

 és számot itt sem állapították meg. 



A nehézség itt abban van, hogy senkise 

 akarja a gólyákat lelőni, megfogásuk pedig 

 szintén bajos. Néhány szerencsés véletlen 

 szükséges, hogy erre a kérdésre vonatkozólag 

 pontos adatokhoz jussunk. 



Igen jelentős adatokat kaptunk ezidén a 

 dankasirályról. Az 1908baii jelölt 110 pél- 

 dány közül az eddig kézrekerült 5 példányon 

 kivül többről nem kaptunk hírt ; a százalék 



Der Vogel könnte ja schliesslich auch irgendwo 

 in der Nähe gebrütet haben. 



Aus den erwäiinten Fällen ist zu ersehen, 

 dass jetzt, wo man die Frage des Storch- 

 zuges fast als geklärt halten konnte, immer 

 neue schwierige Fragen auftauchen, welche 

 immer mehr und mehr in jenen Fragenkom- 

 plex hineinleuchten, welcher die Lebensweise 

 einer Vogelart bildet. Zu den Problemen, 

 welche noch der Lösung harren, gehört auch 

 dasjenige, wo sich die fortpflanzungsfähigen 

 Störche ansiedeln. Obwohl bisher schon mehr- 

 fach Nachrichten über brütende Ringstörche 

 eingelaufen sind, fehlen die entscheidenden 

 Daten noch immer. Heuer erhielten wir fol- 

 gende diesbezügliche Nachrichten : 



In Ürmös wurde heuer ein Horst von einem 

 beringten Paare besetzt. Eines von diesen 

 war in kurzer Zeit verschwunden. Das ver- 

 blieljene Exemplar suchte sich bald ein an- 

 deres, diesmal unberingtes Paar und erzog 

 vier Junge. Die Bestimmung der Ringaufschrift 

 und Nummer gelang nicht, trotzdem sich 

 Koloman Tompa alle Mühe gab. 



Alexander Kálmán jun. berichtet über fol- 

 genden Fall : In dem Horste auf der Puszta 

 Dokomlás wurden im Jahre 1910 drei Junge 

 grossgezogen und beringt. Im Jahre 1911 

 kehrten mitsamt den unberingten Alten (?) 

 auch die drei beringten Jungen (?) zurück. 

 Alte und Junge kämpften wochenlang um 

 den Besitz des Horstes, weshalb die Alten 

 nicht zur Brut schreiten konnten und der 

 Horst leer blieb. Im Jahre 1912 wurde der 

 Horst von einem beringten Paare besetzt, 

 welches auch zur Brut schritt. Die Ring- 

 aufschriften und Nummern wurden jedoch auch 

 hier nicht bestimmt. 



Laut Árpád v. Plattet wurde auch in Hejő- 

 papi das Brüten eines Ringstorches nach- 

 gewiesen, doch wurden Ringnummer und 

 Aufschrift auch hier nicht festgestellt. 



Die Schwierigkeit besteht hier darin, dass 

 niemand die Ringstörche abschiessen will 

 und das Einfangen derselben ebenfalls eine 

 schwierige Sache ist. Es bedarf einiger glück- 

 licher Zufälle, um diesbezügliche genaue 

 Daten zu erhalten. 



Sehr bedeutende Daten erhielten wir dieses 

 Jahr über die Luchmöve. Von den im Jahre 

 1908 beringten 110 Exemplaren erhielten wir 

 ausser den fünf bisherigen keine weiteren 



