366 



távozott a jelölés helyétől — ha ugjaii nem 

 az éhség késztette vándorlásra. 



A szénczinege állandósái^áról ezúttal is több 

 adatot nyertünk. Az egj'ik példányt PawlabGyula 

 még 1908/1909. a másikat pedig 1909/1910 

 telén jelölte. Mind a kettő a kertjében elhe- 

 lyezett etetőre járt, a melyen 1911/1912 

 telén újra megfogta őket. Dr. Maukb Károly 

 1912 január 23-án most már ismételten el- 

 fogta az első Ízben, 1910 október 18-án meg- 

 jelölt példányt. Mindig a lakása közelében 

 tartózkodik és a verandára erősített fészek- 

 odúba jár hálni az ismételt elfogások daczára. 

 Egy másik szénczinege, melyet 1912 január 

 23-án fogott meg egy mesterséges fészek- 

 odúban, 1912 február 4-éu újból betért egy 

 ilyen odúba éjjeli szállásra. Gyűrűs szénczi- 

 negék fészkeléséről, sajnos, ezúttal se jöttek 

 jelentések 



Egy cSHSzkapár évközi helyváltoztatásáról 

 dr. Mauks Károly Algyógyon szerzett megfigye- 

 lései szolgáltatnak adalékokat. 1910 tavaszán 

 lakása közelében egy mesterséges fészekodu- 

 ban csuszkapár fészkelt, valószínűleg ugyanez 

 a pár látogatta a tél beálltától kezdve az etető- 

 kunyhót is. 1911 február havában mind a kettő 

 fogságba került és gyűrűt kapott. A jelölés 

 után 2 napig nem mutatkoztak, de csakhamar 

 ismét állandó vendégei voltak az etetőnek. 

 Február végén újra felkeresték múlt évi fészek- 

 odujukaf, de márcziusban átköltöztek egy újon- 

 nan kifüggesztett B-oduba, a hol 5 fiókát költöt- 

 tek. A fiókák május közepén hagyták el az 

 odút s néhány nap múlva az egész család 

 elköltözött a ház tájékáról. ()szszel az öregek 

 ismét jelentkeztek az etetőnél, de már csak 

 az egyiken, a nőstényen volt gyűrű ; mostani 

 párja jelöletlen volt. Egész télen át itt volt 

 ez a pár és tavaszszal fészkeltek. Május köze- 

 pén a fiókákkal együtt a csuszkák ismét el- 

 tűntek és csak szeptember havában hallhatók 

 újra. Ebben az esetben tehát már bizonyos, 

 hogy télen át a területen honos csuszkák 

 járnak az etetőre — de fiaik nélkül, melyek- 

 nek egyelőre nyomuk veszett. Hová vezették 



schaftlichen Gesellschaft. Es ist eine sehr 

 interessante Erscheinung, dass dieser typische 

 Standvogel sich so weit vom Markicrungsorte 

 entfernte, falls derselbe nicht durc'li den Hun- 

 ger zum Wandern gezwungen wurde. 



Dass die Koliliiieise ein Standvogel ist, be- 

 zeugen auch diesmal mehrere Daten. Julian 

 Pawlas markierte in den A\'intern 1908/1909 

 und 1909/1910 je ein Exemplar. Beide be- 

 suchten den im Garten befindlichen Futter- 

 apparat und wurden daselbst im Winter 

 1911/1912 wieder eingefangen. Von Dr. 

 Karl Maukb wurde am 23. Jänner 1912 nun- 

 mehr schon wiederholt das am 18- Oktober 

 1910 beringte Exemplar eingefangen. Das- 

 selbe hält sich trotz des wiederholten Ein- 

 fangens ständig in der Nälie seines Wohn- 

 hauses auf und nächtigt in einer Kunstiiöhle, 

 welche an der Veranda augebracht ist. Ein(> 

 andere Kolilmeise, welclic am 23. Jänner 

 1912 in einer Kunsthöhle gefangen und mar- 

 kiert wurde, nächtigte am 4. Feber trotz- 

 alledem wieder in einer künstlichen Nist- 

 höhle. Über das Brüten beringter Kohlmeisen 

 erhielten wir jedoch leider auch heuer keine 

 Berichte. 



Über die im Laufe eines Jahres gemach- 

 ten Urtsveränderungen eines Kleiberpaares 

 ergaben die Beobachtungen von Dr. Karl 

 Mauks in Algyógy einige Beiträge. Im Früh- 

 jahre 1910 nistete in einer künstlichen Nist- 

 höhle, welche sich in der Nähe^ seines 

 Wohnhauses befand, ein Kleiberpaar ; wahr- 

 sclieinlich war es dieses Paar, welclies bei 

 Beginn des A\'inters den Futterapparat zu 

 besuchen begann. Im Feber 1911 wui-den 

 beide eingefangen und markiert. Nach der 

 Beringung blieben sie zwei Tage lang aus, 

 wurden jedoch dann wieder beständige Gäste 

 des Futtertisches. Ende Feber besuchten sie 

 ihre früher innegehabte Nisthöhle, siedelten 

 jedoch im März in eine neu ausgehäugte 

 Nisthöhle, Muster ß über, wo sie fünf Junge 

 erzogen. Die Jungen flogen Mitte Mai aus, 

 binnen einigen Tagen waren Alte und Junge 

 aus der Umgebung des Nistplatzes verschwun- 

 den. Im Herbste kamen die Alten wieder 

 zum Futtertische, doch war diesmal nur ein 

 Vogel, das Weibchen, beringt. Dieses Paar 

 hielt sich den ganzen Winter hindurch in 

 der Nähe des Wohnhauses auf und schritt 

 im Frühjahre wieder zur Brut. Mitte Mai 



