385 



Dobrócson kitört fenekű csuprok voltnk 

 vízszintesen felakasztva „miáltal két oldalról 

 kezelhették ki a madarak az eledelt és mn- 

 latságos munkájukkal sok örömet is okoztak." 



Éleimül 29 helyen a ayári madárkalács, 

 egyebütt különféle zsiradék, továbbá olajos 

 és lisztes mag, főképpen kender-, napra forgo- 

 es tökmag, gabonahulladék, végül a konyhá- 

 ról kikerült főtt ételmaradék szolgált. 



Az etetőket az odulakó czinegék minden 

 faja, 2 helyt az őszapó-czinege is, továbbá 

 a csuszka, fakúsz, fakopáncsok, zöld küllő, 

 veresbegyű fülemüle, a m age vök közül az 

 erdei és fenyőpinty, meggyvágó, süvöltő, házi 

 és mezei veréb, czitromsármány látogatta. 

 Egyes etetőknek 20 — 30 — 180 rendes vendége 

 volt. 



A fajok száma szerint most is az „etető 

 eresz" volt leggazdagabban népesítve, mint a 

 legkevésbbé mesterkélt s úgy a fákról, mint 

 a földről táplálkozó madarak számára könnyen 

 hozzáférhető készülék. A hol tehát mindennapi 

 ellenőrzése és behavaztatás esetén való ki- 

 tisztogatása lehetséges, valamint a lakásoktól 

 távolabbra eső helyeken is, de itt a Berlepsch- 

 rendszerü üvegkeretes etetőkkel együtt, nagy 

 haszonnal alkalmazható. 



Szabadon fészkelők védelme. 



Részint az új fészkelőhelyek megteremtése, 

 részint a már meglévők megóvása czéljából 

 ezek történtek : élősövények és fenyvesbozó- 

 tok létesítése 24 helyen, bokrosok gondozása 

 8, erdőalj nevelése 2, fészkek őrzése 6, 

 itatok létesítése 3, ragadozók irtása 3 helyt. 

 Ilynemű intézkedés a természetes fészkelő- 

 helyek bőséges száma folytán szükségtelennek 

 minősíttetett 70 helyen. 



Fali üregek lakóiról. 



Az épületek természetes, vagy deszkákból 

 készült zugaiban szürke légykapó, házi rozsda- 

 farkú és barázdabillegető fészkelt. 



Aquila XIX. 



In Dobrócs waren Milchkríige mit ausge- 

 brochenem Boden horizontal aufgehängt, „wo- 

 durch die Vögel die Nahrung von zwei Seiten 

 erreichen konnten und durch ihr munteres 

 Treiben viel Freude bereiteten." 



Als Nahrung diente an 29 Orten das Fa- 

 Iniksprodukt „Futterstein", an den übrigen ver- 

 schiedene Fettstoffe, ferner öl- und mehlhal- 

 tige Sämereien, hauptsächlich Hanfsamen, 

 Sonnenblumen- und Kürbiskerne. Saatkörner 

 und zuletzt auch Küchenabfälle. 



Die Futterapparate hatten sämtliche höh- 

 lenbewohiiende Meisen, an zwei Stellen auch 

 die Schwanzmeise, ferner die Kleiber, Baum- 

 läufer, Spechte, Rotkehlchen, dann Buch- und 

 Bergfinken, Kernbeisser, Gimpel, Haus- und 

 Feldsperliuge und Goldammer besucht. Manche 

 Futterstellen hatten 20—30 bis 180 ständige 

 Gäste. 



Hinsichtlich der Artenzahl war auch jetzt 

 das „ Fittterclach" am reichsten bevölkert, weil 

 es eben am wenigsten gekünstelt und sowohl 

 für Baum- als auch für Erdbewohner gleich- 

 falls leicht zugänglich ist. Wo also die täg- 

 liche Revision und im Falle der Füllung mit 

 Schnee das Reinigen desselben möglich ist, 

 kann man dieses Futterdach recht wohl be- 

 nützen, ferner auch an solchen Orten, welche 

 von Wohnhäusern entfernter gelegen sind, 

 doch hier nur mit den v. BEELEPscHSchen Ap- 

 paraten vereint. 



Schutz der Freibrüter. 



Teilweise um neue Nistplätze zu schaffen, 

 teilweise um bereits vorhandene zu erhalten, 

 wurden folgende Massnahmen getroffen : An- 

 pflanzung von lebenden Hecken und Fichten- 

 kulturen an 24 Orten, Pflege der Büsche an 

 8, Erschaffung von Wald-Ünterwuchs an 2, 

 Bewachung der Nester an 6, Errichtung von 

 Tränken an 3, Vernichtung der Raubtiere an 

 3 Orten. An 70 Orten wurden solche Mass- 

 nahmen wegen des Reichtums an natürlichen 

 Niststellen als unnötig erachtet. 



Bewohner der Manerlöcher. 



In den natürlichen oder durch Bretter 

 hergestellten Nischen der Gebäude hatten 

 Muscicapa grisola L., Ruticilla tithys L. und 

 Motaeilla alba L. gebrütet. 



49 



