41-8 



tanáruk a madarak fészkelése iránt érdek- 

 lődik, rögtön akadnak önkéntes fölf'edezök, 

 bejelentenek egy csomó fészket és — sajnos 

 elég gyakran — nemsokára jelenti a fészek- 

 alj, költés pusztulását is. Ilyenkor pedig 

 — úgy-e? — nem maradhat el a nyomozás : 

 ki lehetett oly műveletlen, tudatlan, hogy nem 

 átallotta a fészket kirabolni? 



Az első években bizony megesett, hogy a 

 bűnös iskolánk növendéke volt. De azt tapasz- 

 taltam, hogy egyszerű tanitás : az illető madár 

 életének részletesebb ösmertetése elegendő 

 volt a visszaesés megakadályozására. Arra a 

 tapasztalatra kellett tehát jutnom, hogy a 11. 

 osztályban a madarak tárgyalására szánt idő 

 nem elegendő arra, hogy mélyebb nyomot hagy- 

 jon a növendék lelkében, s bizony egyszerűen 

 csak tananyagnak, leczkének tekinti a fecskét, 

 czinkét, pacsirtát, épp olyannak, mint — Trója 

 pusztulását. 



A következő lépés az volt, hogy az éneklő 

 madarakkal — ugyan még mindig a tanítási 

 órákon — behatóan foglalkoztam. A czinkéről 

 pl. 2 — 3 órán keresztül is beszéltem, illetve 

 beszéltettem ; szintügy a fecskéről, gólyáról, 

 stb. is. Ez természetesen más fejezetek rová- 

 sára ment, a mi magában véve is hiba, mert 

 hiszen pl. a majmokról, békákról és Ízeltlábúak- 

 ról is jóval többet kellett mondanom, mint a 

 tankönyv tervezte. De kísérletkép megtettem 

 ezt azért, hogy meggyőződhessem : mennyire 

 komoly és állandó a tanulók ilyen irányú 

 érdeklődése ? Az eredmény teljesen kielégítő 

 volt. S érdekes, hogy a hatás részben abban 

 is nyilvánult, hogy a fiúk — minden madár- 

 ról ilyen részletes ösniertetést kívántak. Kez- 

 detnek ez minden esetre biztató volt. 



A további lépés már most az volt, hogy a 

 részletes ösmertetéseket kikapcsoltam a ren- 

 des tanítás keretéből, s a tél folyamán egy- 

 két madár-biológiai előadást tartottam. Beveze- 

 tésként elmondtam, hogy előadásaimnak s 

 összegyülekezésünknek czélja a hasznos éneklő 

 madarai; védelmének megbeszélése. S kifej- 



Schüler sehen, dass sich ihr Lehrer für das 

 Brutgeschäft der \'ogel\velt interessiert, gibt 

 es sofort einige Volontäre, welche die Vogel- 

 nester und — leider oft genug — bald darnach 

 auch den Zugrundegang derselben anmelden. 

 Bei solcher (Gelegenheit kann — nicht wahr? — 

 ! auch die Untersuchung nicht auslileiben, wer 

 denn so unwissend und ungebildet war iiml 

 sich nicht scheute, das Nest auszurauben? 



In den ersten .lahren kam es vor, dass der 

 Missetäter ein Zögling unserer Schule war. 

 Doch machte ich die FLrfahrung, dass der 

 einfache Unterricht, die eingehendere Schil- 

 derung der Lebensweise der betreuenden 

 Vogelart genügte, um einen Rückfall zu ver- 

 hindern. Es drängte sich mir daher die Er- 

 fahrung auf, dass die Zeit, welche in der 

 II. Klasse der Behandlung der Vogelwelt 

 gewidmet werden konnte, zu kurz ist, um 

 tiefere Spuren im Gemute der Schüler zu 

 hinterlassen, und dass Schwalbe, Meise, 

 Lerche usw. ebenso nur ganz als LeJirgegen- 

 stände, als Lektion betrachtet werden wie 

 — der Fall von Troja 



Der nächste Schritt war daher, dass ich 

 mich — noch immer während der Unterrichts- 

 stunden — eingehender mit den Singvögeln 

 befasste. über die Meisen z. B sprach ich, 

 resp. Hess ich während 2 — 3 Stunden sprechen, 

 ebenso auch über den Storch, über die 

 Schwalbe usw. Es ging dies natürlich auf 

 Kosten anderer Kapitel, was schon an und 

 für sich ein Fehler ist, da ja z. B. über die 

 AftVn, Frösche und .Arthropoden ebenfalls 

 viel mehr zu sagen wäre, als im Lehrbuche 

 geplant ist Trotzdem machte ich den Ver- 

 such, um mich zu überzeugen, inwieweit 

 das diesbezügliche Interesse der Schüler 

 ernst und konstant ist. Das Resultat war 

 vollkommen zufriedenstellend. Interessant war 

 es, dass sich die Wirkung teilweise auch 

 darin zeigte, dass nun die Schüler von jeder 

 Vogelart eine derart eingehende Behandlung 

 wünschten. Der Anfang war jedenfalls er- 

 munternd. 



Ein weiterer Schritt war, dass ich diese 

 eingehenderen Behandlungen nicht mehr im 

 Rahmen des ordentlichen Unterrichtes, son- 

 dern während des Winters in ein-zwei vogel- 

 biologischen Vorträgen hielt. In der Einlei- 

 tung gab ich an, dass der Zweck unserer 

 Zusammenkunft und meines Vortrages die 



