442 



tunk benne. Alakja erősen mej;nyúlt, 168 és 

 105 cm a niéretszélsőségei; legnaíryobb vastag- 

 sága 40 cin ; mélyedése alig van. 



A fészket tartó fától 3 — 4 m-re egy hatal- 

 mas fenyő meredezik csonkán az égnek. Tete- 

 jében állva a fészekben lévő tojásokra is 

 ráláttam. 



A másik két fészket a csikbánkfalvi elő- 

 függőkben leltem az 1298 m magas Havas- 

 tető egyik nyúlványában, a Kertalja nevű szép 

 bükkösben. 1910 jiilius 30-án vezetett az 

 egyikre a fészekben lévő fióka hangja. Ez az 

 egyetlen tióka teljesen ki volt már nőve. 



Eleinte lestük az öregeket, de azok semmi- 

 képpen sem akartak előjönni, hanem távo- 

 labb hallatták kréf-kréf-h-éf-szerü hangjukat- 

 Ennek az lett az eredménye, hogy a fióka 

 készült elhagyni a fészket s kiszállt a fészek 

 feletti gallyazatra, a lionnan lelőttem. Nagy 

 erőteljes példány, a pihélMÍi már csak törme- 

 lékek voltak egyes tollai hegyén. Alapszíne 

 barnásvörös sötétbarna szárfoltokkal. A farcsik 

 és a farkfedő jóval világosabb és egyszínű. 

 Álla és pofái is világosabbak, s gyérebben- 

 illetőleg finomabban szárfoltosak Evezői sötét- 

 barnák, csaknem feketék, farktoUai is, bár 

 azok mégse oly sötétek. A csíkozás jól kivé" 

 hető a nagy szárnytollakon. Szemszíne pala" 

 szürke volt, némileg barnába hajló. Csőre 

 sötétszinű. 



Méretei: h. 76, sz. 54, f. 30, 1. 10 csőr a 

 viaszhártyával 6'2, a nélkül 4'7. Röptére 185 

 cm. Siílya üres gyomorral 25 kg volt. 



Azon éven nem volt időm az öreg sasok 

 után nézni ; amúgy is reméltem, hogy azok 

 itt a következő éven újra fognak költeni. 



IQllben azonban nem sikerült a fészket 

 meglelnem. De hogy a környéken költöttek, 

 az bizonyos. Láttam néhányszor a sasokat, 

 de a fióka hangját nem hallottam. 1912-ben 

 már szerencsésebb voltam a kertaljabéli famí- 

 liával. Akkor mentem arra a vidékre, a mikorra 

 a fiak megnövését sejtettem. Az öreg sas 

 hangját május 19-én hallottam meg először, 

 a Havastető közelében. Messze volt, hangja 

 gre-gre-f/re-gre-szeTŰlei^ hangzott. A fészket a 

 régi fészektől körülbelül 300—400 m re leltem 

 meg, alig 50 m-re a Középbükke pataka 

 mellett vezető erdei úttól. Úgy látszik, e sasok 

 itt az emberi járást-kelést jól megszokták, a 



und SchafwoUstoft'-Fetzen darin. Die Kurm 

 ist stark länglich mit 168 und 105 Mass- 

 extremen ; die grösste Dicke beträgt 40 cm ; 

 von einer Mulde kaum eine Spur. 



3 — 4 m vom Horstbaume entfernt ragt 

 eine mächtige Fichte gen Himmel. Von ihrer 

 Spitze aus konnte ich auch die Eier im 

 Neste sehen. 



Die folgenden zwei Horste fand ich in den 

 Vorbergen des 1298 m hohen Havastetô, im 

 schönen Buchenwald, genannt Kertalja Auf 

 den einen leitete mich am 30. Juli 1910 die 

 Stimme des darinnen sitzenden .Tungen. wel- 

 ches schon gänzlich ausgewachsen war. 



Wir lauerten anfangs den Alten auf. docii 

 wollten diese überhaupt nicht näher kom- 

 men, sondern Hessen ihre kräf-krnf-kräf- 

 Stimme von der Ferne hören. Die Folge 

 hievon war, dass das Junge den Horst ver- 

 hess und oberhalb desselben aufbäumte, von 

 wo ich es herunterschoss. Ein grosses, kräf- 

 tiges Exemplar, auf dessen einzelnen Feder- 

 spitzen kaum mehr die Spuren des Daunen- 

 kleides sichtbar waren. Die Grundfarbe ist 

 bräunlichrot mit dunkelbraunen Schaftstrichen. 

 Bürzel und Oberschwanzdecken bedeutend 

 lichter und einfarbig. Auch Kinn und Wan- 

 gen sind lichter, schütterer, d. h. feiner ge- 

 strichelt. Die Schwingen sind dunkelbraun, 

 fast schwarz ; auch die Schwanzfedern so, 

 doch etwas lichter. Die Bänderung ist auf 

 den grossen Schwingen gut sichtbar. Das 

 Auge schiefergrau, etwas ins Bräunliche nei- 

 gend ; der Schnabel dunkel. Masse: L. 76, 

 Flügel 54, Schwanz 30, Lauf 10, Schnabel- 

 kulmen samt der Wachshaut 6'2, ohne die- 

 selbe 4'7 cm, Flugbreiie 185 cm. Gewicht 

 mit leerem Magen 2"5 kg. 



Den Alten konnte ich in jenem .lahre keine 

 Aufmerksamkeit widmen, hoffte übrigens, 

 dass dieselben im künftigen Jahre oiinehin 

 daselbst brüten werden. 1911 gelang es mir 

 jedoch nicht mehr, den Horst ausfindig zu 

 machen, obwohl sie zweifellos in der Nähe 

 des beschriebenen, jedoch nicht mehr bezo- 

 genen Horstes hausten. Die Alten sah ich 

 einigemale, die Stimme der Jungen konnte 

 ich aber nicht erlauschen. 



1912 hatte ich mit der Adlerfamilie von 

 Kertalja schon mehr Glück. Ich besuchte die 

 Gegend in jener Zeit, in welcher ich schon 

 bereits entwickelte Junge vermutete. Die 



