444 



távolságból. (A földről az többször is sikerült, 

 de megfelelő objektiv hiján kicsiny képet kap- 

 tam.) Miiulenekclött felhasználva a kedvező 

 világitást, csináltam néhány felvételt a fészek- 

 ről. Később — ügy d. u. 2 óra tájt - jött 

 a c? valami prédával, gyorsan és körültekin- 

 tés nélkül. A fészekből azonban észrevett, s 

 bár a gép nagyjából neki volt irányozva, 

 mégsem érkeztem a leereszkedését levenni, 

 a zár működésekor a sas ép])en kilendülni 

 készült. Ezúttal a fészek táját nem hagyta el, 

 hanem elkezdett körözni. Csakhamar megjelent 

 a 5 is, s ekkor azon igyekeztem, hogy mind a 

 két repülő alakot egy lemezre kapjam. Eköz- 

 ben mind magasabbra emelkedtek, úgy hogy 

 a lemezen igen apró képet kaptam. A 

 fiókák inkább a fészek átellenes oldalán 

 tartózkodtak, meg is lapnltak, nem voltak jól 

 láthatók, s igy képet se készitiiettem rnhik. 



Széjjelnézve a fenyőfáról a sasok hálóhelyet 

 leltem meg egy karvastagságú száraz ág alak- 

 jában, ez a fészkes fától kb. 25 m-re álló 

 bükkfa koronájában volt, de esőtől védetten. 



A száraz ág alatti lombozat fehér volt a 

 sok ürüléktől. Mire kényelmetlen helyemet el- 

 hagytam, a saspár oly magasságra emelkedett, 

 hogy nem láthattam őket. 



Június 26-án egész nap figyeltem a csalá- 

 dot. Reggel nyolcz órakor a c7 egy kis libát 

 hozott a fiaknak, ezel^ giji jak-gyjak-gíjnk, 

 vagy yi-jak-gíjak, meg ;7i--jA;-jA;-szólással fogad- 

 ták. A nagyobl)ik jiéldány vette magához a 

 prédát, de nem kezdett hozzá, talán még azt 

 várta, hogy az öreg tépje neki széjjel. Az 

 azonban elszállt, mire mégis csak hozzákez- 

 dett, a kisebbik bánatosan nézte, hogy hogy 

 tünteti el niolión az egyes falatokat. Párszor 

 köriiltipegte, de egyébként nem tett kísérle- 

 tet, hogy tőle a prédát elvegye. Közben szólt 

 panaszos ssiak-gk-jk hangon. 9 óra 30 perezre 

 megette az idősebb fiók a libácskát teljesen. 



9 óra 35 perczkor a d még egy, az iménti- 

 hez hasonló nagyságú kis libát hozott, letette 

 a fiak elé, aztán a fészek mellé egy kiálló 

 száraz gallyra telepedve tollászkodott. Meg- 

 figyeltem, hogy a fiak már messzebbről észre- 

 vették a prédával közeledő öreget, főleg a 



(Vom Boden ans gelang mir dies öfters, doch 

 erhielt ich. da ich kein entsprechendes Ob- 

 jektiv hatte, sehr kleine Bilder.) Die günstige 

 Belenchtnng benützend, machte ich vor allem 

 einige Aufnahmen vom Horste. Später — etwa 

 um 2 Uhr nachmittags — kam das Männ- 

 chen mit Beute, rasch und ohne sich umzu- 

 sehen. Vom Horste eräugte es mich aber 

 und ich hatte es bloss mehr im Momente 

 des Herausfliegens auf die Platte bekommen. 

 Diesmal verliess es die Nähe des Horstes nicht, 

 sondern begann seine Kreise zu ziehen. Bald 

 erschien auch das Weibchen und ich tracli- 

 tete nun, beide auf ein Bild zu bannen, doch 

 wirbelten sie sich bis dahin so in ich hinauf, 

 dass ich bloss winzige Bilder eriiielt. In 

 dieser Zeit duckten sich die Jungen auf der 

 entgegengesetzten Seite das Horstes derart, 

 dass ich von ihnen kein Bild eriiallen konnte. 



Von der Fichte Umschau haltend, erblickte 

 icii die Schlafstelle der Adler, einen arm- 

 dicken dürren Ast, welcher in der Krone 

 einer 25 Meter entfernten Buche gegen den 

 Regen gesichert war.. Die Belaubung unter- 

 halb dieser Stelle war von den vielen Lo- 

 sungen weiss gefärbt. Bis ich von meinem 

 unbequemen Platze herunter kam, erhoben 

 sich die Adler in unabsehbare Höhe. 



Am 26. Juni beobachtete ich die Familie 

 den ganzen Tag hindurch. Um 8 Uhr früh 

 brachte das Männchen eine junge llausgans, 

 welche die Jungen mit í/jí-jak-ijijak-gijak 

 oder gi-jak-gijak und jik-jik-jik-Tönen be- 

 grüssten. Das grössere der Jungen nahm 

 die Beute zu sich, ohne dieselbe anzuhauen ; 

 es hoffte vielleicht, dass ihm der Alte die- 

 selbe zerstückeln wird. Da dieser aber fort- 

 fiog. grifi' es doch dazu ; das Kleinere sah 

 hiebei traurig zu, wie sein Bruder die Bissen 

 gierig verschwinden Hess. Es hatte ihn zwar 

 einigemale umtrippelt, doch ohne ihm die 

 Beute streitig zu machen. Nur seine klagen- 

 den zsiak-gik-jik-Töne Hess es zeitweise 

 hören. Bis 9 Uhr 30 Min. verzehrte das Äl- 

 tere das Gänschen vollständig. 



9 Uhr 35 -Min. brachte das Männchen ein 

 zweites, dem vorigen gleichgrosses Gänschen, 

 legte es vor die Jungen, setzte sich auf einen 

 dürren A.st unweit des Horstes und begann 

 sein Gefieder zu ordnen. Ich konnte beobach- 

 ten, dass die Jungen schon von grösserer 

 Entfernung die nahenden Alten eräugten und 



