446 



A hozott prédához egyídeig egyik sem nyúlt. 

 10 óra 40 perczkor a cf ismét jött abból az 

 irányból, a honnan a libákat hozta, de későn 

 emeltem fel a távcsövet ahhoz, hogy az eset- 

 leg hozott préda minéműségét megállapítsam. 

 Engem rövid mérlegelés után észrevett, s hang 

 nélkül eltávozott nyugati irányban. Általában 

 rendesen arrafelé távozott el. Távozta után 

 se ettek a fiókák, csak a tolakodó legyeket 

 hajtották el néha-néha fejük lóbáhisával. 

 Szájuk kissé meg volt nyitva. Szóval, látszott 

 rajtuk a jóllakottság. 



11 órakor a c? ismét hozott egy kis libát, 

 aztán látva, hogy még az elébb hozott prédák 

 is megvannak, nem ment el, hanem a fészek 

 felé nyúló kopasz ágra szállt, a hol a kar- 

 maira tapadó piszkot szedegette le a csőrével. 

 Félpercznyi időzés után sablonosán elment. 

 Érkezésekor, de egyszer távozásakor is halot- 

 tam, hogy szárnyvégével megcsapta a szom- 

 széd bükkfa koronáját, mintha elszámította 

 volna magát a repülésben. 



A fiókok lustaságukból kezdtek lassan alább- 

 hagyni, az idősebb fiók tollászkodott, s csi- 

 nált néhány szellőző szárnymozgást. A leg- 

 nagyobb kilengésben a szárnyak erősen szűk 

 V betű alakban vannak, csak a végük hajlik 

 ki erősebben. 



Feltűnt, hogy a fiakat főleg a c? etette 

 anibiczióval, a délelőtt folyamán négy kis libát 

 hozott, s az ötödik préda is hihetőleg az volt, 

 mert mindig egy irányból jött, kb. Csikszent- 

 niárton irányából. Az is valószínű, hogy ugyan- 

 azon foltból valók voltak a kis libák; egyforma 

 nagyságuk, s a sas távollétének időtartama 

 erre enged következtetni. Annyi bizonyos, hogy 

 a fiakat a <S ei)tiina(ja is jól ellátta; ezen a na- 

 pon a 9-t nem is észleltem a fészeknél. 



Mivel a fiókákról a pihe mind jobban-job- 

 ban lekopott, s jól meg is növekedtek, el- 

 határoztam az öregek lelövését. Elébb június 

 27-én lestem rájuk, de akkor nem jöttek jól. 

 Az erdő a szokottnál is zajosabb volt, alig 

 100 m-re helyemtől egy hatalmas bükkfát vág- 



Die frische Beute blieb nnberührt. Um 10 

 Ulli- 4t) Min. erscliien das Männclien wieder 

 aus jener Richtung, aus welcher es die Gänse 

 braclite, doch hatte icii das Fernrolir zu spät 

 gehüben, um die etwaige Beute ansprechen 

 zu können. Es eräugte mich n ich kurzer Be- 

 trachtung und strich lautlos nach Westen ab. 

 Überiiaupt pfiegte es sich in jene Hichtung 

 zu entfernen. Die Jungen frassen auch nach 

 seiner Entfernung niciit, nur die ziulringlichen 

 Fliegen trieben sie ab und zu mit Kopfscliüt- 

 teln weg. Ihr Schnabel war etwas ofien. Mit 

 einem Worte, sie sahen recht gesättigt aus. 



Um 11 Uhr brachte das Männchen wieder 

 ein Gänschen und nachdem es sah, dass 

 auch die früher geholte Beute noch unbe- 

 rührt ist, zog es nicht sofort ab, sondern 

 setzte s'ch auf einen gegen den Horst ge- 

 richteten kahlen Ast und knabberte den 

 seinen Krallen anhaftenden Schmutz mit dem 

 Schnabel ab. Nach einer halben Minute strich 

 es scliabloumässig fort. Bei seiner .\nkunft, 

 einmal aber auch beim Abflug hörte ich, dass 

 es mit den Schwingenspitzen an die Krone der 

 benachbarten Buche schlug, als hätte es 

 sich im Fluge verrechnet. 



Bei den Jungen Hess inzwischen die Träg- 

 heit nach, das ältere nestelte im Gefieder 

 und lüftete einigemale die Schwingen. Im 

 grössten Ausschwingen haben die Flügel 

 eine V-Form, nur die Spitzen sind stärker 

 ausgebogen. 



Es fiel mir auf, dass das Männchen die 

 Jungen mit .\mbition fütterte, im Verlaufe 

 des Vormittags vier Gänschen brachte und 

 vermutlich auch das fünfte Beutestück eine 

 Gans war, da es stets aus derselben Rich- 

 tung, von Csikszentmárton her kam. Auch 

 stammten die Gänschen wahrscheinlich 

 von demselben Hofe her, worauf ich aus 

 ihrer gleichen Grösse und aus der Zeitdauer 

 der Abwesenheit des Adlers folgere. So viel 

 ist sicher, dass das Männchen allein die 

 Jungen so wohl versorgle; das Weibchen sah 

 ich an diesem Tage beim Horste überhaupt 

 nicht. 



Indem die Jungen von den Daunenfedern 

 stets mehr befreit wurden und auch gut zu- 

 gewachsen sind, beschloss ich den Abschuss 

 der Alten. Zuerst lauerte ich ihnen am "27. 

 Juni auf, sie kamen aber damals nicht recht 

 schussrecht. Der Wald war lauter als je, da 



