448 



tettek kárt bennök, s igy azok szerencsésen 

 repíthettek. 



Közönséges itt az erdei pinti/, vörösbegy, 

 ökörszem, csuszka, császármadár, a fenyves-, 

 barát- és szénczinege, a csil-csal-füzike, kaknk, 

 süvöltő, egerész ölyv, karvaly, kis békászó sas. 

 Könnyű volna a sorozatot folytatni az erdő- 

 kön kívül hamar előkerülő kövi rigón át a 

 csak párszor észlelt darázsölyvig, de ez már 

 nem tartozik ide. A baglyok közül az uráli 

 baglyot észleltem itt. Mivel ezen, nálunk Csík- 

 ban végtelenül közönséges bagoly iiangját 

 elégszer hallottam, szabad leí^yen azt itt publi- 

 kálnom. Huhogás az, ha nem is mély, inkái)b 

 csak úgy könnyedén odavetve, kiejtve. Le- 

 írva: hú-Jiu (5 másodperczes szünet) hu (1 

 másodperczes szünet) hu-hu-huhúhu. Az első 

 hti-t hosszan, a másodikat röviden ejti, ezután 

 3 — 5 másodperczes szünetet tari, (tán mig 

 szárnyat bont?), ezt egy röviden ejtett hu 

 — szinte csak a h hallatszik és mindig egy- 

 formán — követi, utána 1 másodperczes s/,ü- 

 nettel. Ezután jön a záróbeszéd, az utolsó szó 

 első hú-ján van a nyomaték. 



Most azonban térjünk vissza a Kertaljál)ól le- 

 hozott sasanyaghoz. Mindenekelőtt a ^''szekkel 

 együtt afüldre zuhant, de csodálatosképpen Lptu 

 maradt záptojást említem meg, mint a fészek- 

 alj harmadik tagját. Méretei: 73 — 55. 



A fészket tarló bükkfa körmérete 175 m, 

 a fészek kb. 25 m magasan volt ; alakja ellip- 

 tikus r35 és 1 m méretszélsőségekkel. Vastag- 

 sága 40 cm. Anyaga ujjnyi vastag gallyakból 

 áll, felfelé vékonyabbakból. Felől pedig friss 

 bükk, nyír- és fenyőlombozattal volt kirakva. 

 A bükkfagallyakat rögtön a fészek közeléből 

 tördelték le a sasok, a fának fészek feletti 

 ágai ily módon vannak meggyéritve. A fészek 

 anyaga közt egy körülbelül fél méter hosszú, 

 kiszáradt kis fenyőfácskát és égettvégü gallya- 

 kat is leltem, utóbbiakat a kotormányi csata- 

 kosból hordhatták, mert ott égetik a vissza- 

 maradt fatörnieléket. 



A fészek valószínűleg két költést szolgált. 

 A fa alatt elkorhadt sas- és libatollat leltem, 



das Drosselnest Junge, die vom herunterstür- 

 zenden Horste und den Adlerjungen keinen 

 Schaden erlitten und glücklich hochgekom- 

 men sind. 



Gewöhnlich sind hier: Fringilln coelebs L., 

 Erithacus rubecula h., Sitta caesia M. et W., 

 Parus ater, palustris und major. Phylloscopus 

 acredula L., Cuculus. I'yrrhida, Buteo bnteo 

 L., Accipiter nisus L., Aquila maculata poma- 

 rina Brhm. Leicht könnte ich diese Reihe 

 von der ausserhalb der Wälder erscheinenden 

 Steindrossel {Monticola saxatilis L.) bis zum 

 bloss einige male beobachteten Pernis apivo- 

 rtis Gm. fortsetzen, doch gehört dies nicht 

 mehr hieher. 



Von den p]ulen beobachtete ich liier Syr- 

 iiium uralense Pall. Indem ich die Stimme 

 dieser, hier in Csik ui>gemei>i geicöhnlichen 

 Eule recht oft hörte, sei mir erlaubt, diese 

 hier vorzuführen. Sie klingt wie: hú-hu (5 

 Sekunden Pause) hu (1 Sekunde Pause), 

 huhu-hu húúhu. Der erste „hú"-Laut wird 

 lang, der zweite kurz ausgestossen, dann 

 kommt eine 3 — 5 Sekunden währende Pause 

 (vielleicht werden in dieser Zeit die Flügeln 

 gelüftet ?), auf welche ein kurzausgestossenes 

 „hu" folgt — fasst nur als „h" und stets 



gleichlautend 



mit drauf 



folgender 



eme 



Sekunde langer Pause. Hierauf kommt das 

 Schlusswort, bei welchem der Akzent auf 

 dem ersten „hú" des letzten Wortes liegt. 



Nun aber zurück zum Adlerhorste von Kert- 

 alja. Gleich hier möchte ich das samt dem 

 Horste heruntergestürzte, doch wunderbarer- 

 weise unverletzt gebliebene faule Ei erwähnen, 

 dessen Masse 73 — 55 mm waren 



Der Umfang des Horstbaumes betrug r75m; 

 der Horst stand etwa 25 m hoch ; hatte eine 

 elliptische Form mit r35 und 1 m Mass- 

 exlremen ; die Dicke betrug 40 cm. Er be- 

 stand aus fingerdicken, nach aufwärts dünner 

 werdenden Ästen ; als Polster diente Buchen-, 

 Erlen- und Fichtenlaub Das Buchenlaub wurde 

 von der unmittelbaren Umgebung geholt ; die 

 Äste über dem Horste wurden hiedurch gelich- 

 tet Im Horstmateriale fand ich ein etwa V^ ni 

 langes, dürres Fichtenbäunichen, wie auch 

 einige angebrannte Äste, welch letztere vom 

 „Kotormányi csutakos" herstammen mögen, 

 da man dort die zurückgebliebenen Holzabfalle 

 zu verbrennen pflegt. 



Der Horst wurde wahrscheinlich zweimal 



