449 



ez vall arra, hogy tavaly is benne költöttek 

 az öregek. 



A lelőtt <S méretei: H. 74, s/,. 55, f. 29, 

 1 . 9'5, CS. 68 viaszhártyával, a nélkül 4"6, 

 röptére : 180 cm. Súlya üresen 2'45 kg volt. 

 Főszine sötétbarna, csaknem fekete ; ez a 

 nyaktő felé hátul enyhül, innen aztán világos 

 okkerszinü az egész hátsó nyak és fejtető. 

 A homloktól azonban széles nyílhegyalakú 

 sötét folt nyúlik ezen alapszínbe, kb. a fej- 

 búbig. 



A fark töve világos palaszürke, csíkolt. Szeme 

 világos okkersárga, barna, sugaras erezessél, 

 olyként, mint hogyha ezt félszáraz alapfestékbe 

 húznók, s aztán a ráhúzott barna szin a suga- 

 rakból kissé átterjed alt alapszínbe. A szem 

 alsó szélén — főleg ha a szemhéj huzamo- 

 sabban rajta volt — dominált a barna szin. 

 Csőre világos palakék, néhol csaknem annyira 

 élénk, mint a hantmadár tojásának a szine. 

 Ezen szín már másnapra tompult. A csőr hegye 

 fekete. A sas bal vállán három, a jobbon 

 egy fehér tahi van ; lehet, hogy a többi innen 

 kihullott. 



A nagyobbik sasfiók július közepére lett 

 repülős; a kisebbiknek ekkor még volt a 

 homlokán egy kevés pihe, s a szárny- és 

 farktollai is csak félhosszúak voltak. Ennek 

 alapszíne kissé sötétebb barna, mint az 1910-ben 

 lőtt fiatal, melylyel a jelen idősebb fiók telje- 

 sen megegyez. 



A fogságban is a már leirt hangokat hallot- 

 tam tőlük, később, mintha kamaszodtak volna, 

 hangjuk az öregek taktusos röfögő hangja 

 lett, enyhébb kiadásban. 



Az öreg sasok családon kívüli élete meg- 

 lehetős rejtett maradt előttem. Láttam néhány- 

 szor a c-t a csikszentmártoni és csikbánk- 

 falvi határban egy-egy boglyácskán ülni, vagy 

 a földön úgy, hogy csak a feje látszott ki a 

 növényzetből. 



Ez a sas itt költözködő. 



2. Kígyászölyv. (Circaëtus gallicus Gm.). 



Ebből, a Csíkmegyében elég közönséges 

 madárból a többi között egy Csekefalván fész- 

 kelő párt is kaptam. Az 1912 július 2-án Csik- 

 szentmártonon lőtt hím méretei : H. 68 ; sz. 

 54; f. 29; 1. 87; cs. viaszhártyával 5. Röp- 

 tére 172 cm. 



Aquila XIX. 



benützt. Unter dem Baume fand ich nämlich 

 auch vermoderte Adler- und Gänsefedern 

 welche vom vorjährigen Brüten herstammen 

 müssen. 



Die Masse des erlegten Adlermännchens 

 sind : Länge 74 cm, Flügel 55, Schv^anz 29, 

 Lauf 9'5, Schnabel 6'8, ohne Wachshaut 46 

 cm, Flugbreite 180 cm. Er VFOg mit leerem 

 Magen 2'45 k. Die Hauptfarbe dunkelbraun, 

 fast schwarz, nur gegen den Hinterhals zu 

 etwas lichter werdend ; Scheitel und Hinter- 

 hals licht ockergelb. An der Stirne liegt aber 

 ein breiter, pfeils])itzförmiger dunkler Fleck. 

 Die Schwanzwurzel ist licht schiefergrau, ge- 

 strichelt. Augenstern licht ockergelb, strahlen- 

 artig dunkel geädert, etwas zerfliessend ; am 

 unteren Rande des Auges herrschte die dunkle 

 Farbe vor. Der Schnabel licht schieferblau, 

 stellenweise fast so lebhaft, wie die Farbe 

 der Steinschmätzer-Eier. An der linken Schul- 

 ter hatte der Adler drei, an der rechten eine 

 weisse Feder ; von der letzteren Stelle können 

 einige Federn auch fehlen. 



Das grössere Adlerjunge wurde Mitte Juli 

 flügge ; das kleinere hatte damals noch auf 

 der Stirne etwas Flaum und auch Flügel- 

 und Schwanzfedern waren bloss zur Hälfte 

 entwickelt. Die Grundfarbe war etwas dunkler 

 braun, als die des im Jahre 1910 erlegten 

 Jungen, mit welchem das heurige ältere Junge 

 gänzlich übereinstimmt. Ihre Stimme war an- 

 fangs aucii in der Gefangenschaft die schon 

 beschriebene, welche aber später, als sie 

 kräfiiger wurden, dem taktmässig grunzenden 

 Tone der Alten ähnlich wurde. 



Das Leben der alten Adler ausserhalb der 

 Familie blieb mir ziemlich verborgen. Ich 

 sah bloss das Weibchen in der Gegend von 

 Csikszentmárton und Bánkfalva auf kleinen 

 Heuhaufen sitzen, oder auf der Erde, von 

 der Luzerne bis an den Kopf verdeckt. 



Dieser Adler ist hier Zugvogel. 



2. Schlangenadler (Circaëtus gallicus Gm.). 



Von diesem, im Komitate Csik recht ge- 

 wöhnlichen Vogel erhielt ich nebst anderen 

 ein in Csekefalva brütendes Paar. Das am 

 2. Juli 1912 in Szentmárton erlegte Männchen 

 hatte: Länge 68, Flügel 54, Schwanz 29, 

 Lauf 87, Schnabel samt Wachshaut 5 cm, 

 Flugbreite 172 cm. 



57 



