454 



Kisebb közlemények. 



A madarak voiiulani i)iiig:a8ságáiiak kér- 

 déséhez. Az (írnithologiai irodalomba' bevé- 

 tetett Tennant angol astroiioimisnak következő 

 megfigyelése : 1875 őszén Tknnant a nap 

 diskusának teleskopikus vizsgálata közben 

 sok madarat vett észre, a mint azok tele- 

 skopjának látómezején átvonultak. Tennant a 

 madaraknak a föld felületétől merőlegesen 

 számított magasságát kb. 7 kilométerre 

 becsülte. — E sorok írója szerencsés véletlen 

 folytán abban a helyzetben volt, hogy hasonló 

 jelenséget figyelhetett meg. Naphun 1898. évi 

 szeptember hó 2-án írott lap.ján a következő- 

 ket jegyeztem fel : 



A holdtölte teleskopozása közben, esti 11 

 óra körül (o4-szeres nagyítás) megfigyeltem 

 néhány, a hold diskusán átvonuló madarat. 

 Egyik csoportjuk, a melynek tagjai megle- 

 hetősen nagy távolságban (Va — 1 percznyi 

 időközben) követték egymást, meglehetősen 

 nagy madarakból állott (valószínűleg vízi- 

 madarak, kócsagok ?, bölömbikák ? voltak). 

 Nagyon hajlott, hegyes szárnyaik lassú csap- 

 dosása tisztán kivehető volt. (A hold átmérő- 

 jének vonalára 4 — 5 szárnycsapás esett.) 



A megfigyelés helye : Segewold, Livland- 

 ban (kb. 56° 57' é. sz , 41° 46' k. h. Fer- 

 rótól.) 



Mathematikus búvár bizonyára ki tudná 

 közelítőleg számítani e vonuló madarak két- 

 ségtelenül nagy magasságát. 



Szent-Pétervár, 1912. febr. 6. 



Kaygorodopp D. 



Az apró madarak és a tövisszúró gébics. 



Ismeretes dolog, hogy az apró madarak ellen- 

 ségeik közeledését bizonyos vészhangokkal 

 jelzik. Megfigyeléseim szerint a kertemben 

 fészkelő apró madarak a tövisszúró gébics 

 megjelenésekor ugyanolyan vészhangot hallat- 

 nak, mint a mikor a karvalyt jelzik. Kertemben 

 fészkelt két pár Sylvia curruca és egy pár 

 Muscicapa grisola; egyszer egy tövisszúró 



' E. F. von HoMEYER : Die Wanderung der Vögel. 



Kleinere Mitteilungen. 



Zur Frage über die Zugsliohe der Vögel. 



In der ornithologischen Literatur ist die fol- 

 gende Beobachtung vom englischen Astrono- 

 men Tennant einregistriert worden' : Im 

 Herbst 1875 erblickte der genannte Astronom 

 bei der Beobachtung des Sonnendiskns mittels 

 des Teleskops eine grosse Anzahl von Vögeln, 

 die an der Sichtfläche seines Teleskops vor- 

 überzogen. Die senkrechte Entfernung der 

 Vögel von der Erdoberliäche schätze Tennant 

 auf ungefär 7 Kilometer. Dem Schreiber 

 dieser Zeilen gab ein glücklicher Zufall die 

 Gelegenlieit eine ähnliche Erscheinung zu 

 beobachten. In meinem Notizbuche vom .Jahre 

 1898istam 2 Septemberfolgendes eingetragen : 



Gegen 1 1 Uhr abends, beim Teleskopieren 

 des Vollmonds (Vergrösserung 54-mal) beob- 

 achtete ich eine Anzahl durch den Mond- 

 diskus ziehende Vögel. Eine Gruppe derselben, 

 in ziemlich grosser Entfernung von einander 

 vorüberziehend (im Abstände von '/a— 1 

 Minuten Zeit zwischen den einzelnen Vögeln), 

 bestand aus recht grossen Vögeln (vermutlich 

 Sumpfvögel — Reiher? Rohrdommel"?). Dabei 

 konnte man die trägen Flügelschläge der 

 stark gebogenen spitzen Flügel deutlich 

 beobachten (4 — 5 Flügelschläge in der Aus- 

 dehnung des Monddurchniessers). 



Beobachtungsplatz : Segewold in Livland 

 (circa 56° 57' n. B. und 41° 46' o. Z. von 

 Ferro). 



Ein Mathematiker wäre gewiss imstande 

 die zweifellos sehr grosse Hölie auf der die 

 beobachteten Vögel sich befanden, annähernd 

 auszurechnen. 



St.-Petersburg. Forstinstitut. 6. Februar 1912. 



D. von Kayqorodofp. 



Die Kleinvögel und der rotrückige Wür- 

 ger. Es ist eine bekannte Sache, dass die 

 Kleinvögel beim Herannahen ihrer Feinde 

 gl' wisse Angstrufe hören lassen. Nach meinen 

 Beobachtungen lassen die in meinem Garten 

 nistenden Kleinvögel beim Anblicke eines 

 Dorndreliers dieselben .\ngstrufe hören welche 

 sie beim Erscheinen des Sperbers von sich 

 geben. In meinem Garten nisteten zwei Paare 



' E. F. von HoMBïKK : Die Wanderunsr der Vögel. 



