ICA- 



Száfiiij a farok közepéig érö, keskenyen he- 

 gyesedő; áll 19 ruganyos evezőtollból, melyek 

 elseje alig V7-ét teszi a másodiknak, mely va- 

 lamivel hosszabb a harmadiknál, e kettő alkotva 

 a toll hegyét : az egymással egyenlő I (i-ik és 

 17-ik evező az összecsukott szárnyon középen 

 áll a 9-ik és 10-ik evező hossza között. A farok 

 12 tollas, középhosszú, kevéssé ívesen kivágott, 

 a farkalja tollazatából */.s-ad i'észben fedve. 



A lolluzat kissé durva szálas, de tömött, szé- 

 pen elsimuló, selymes tapintattal. 



A lörzs zömök, elkerekitett kúpalakú. 



A tápláló csatorna tágas ; a gyomor erős 

 izomfalú, vastagon mirigyes bőrrel bélelt: a 

 végbélböl "2 kicsiny, megnyúlva tojásdad vakbél 

 nyílik ; a máj igen nagy, úgy az agyvelő is. 



Keyserling és Blasius e madárnemet az Ének- 

 lők (Oscines) rendjébe, annak 13-ik családjába s 

 a Seregélyek (Sturnus) nemébe állítják, így 

 adva a jellemzést: «Sercgéljiek: a 2. és 3. evező 

 alkotja a szárny hegyét s jóval hosszabb a töb- 

 binél ; a i2. evező leghosszabb (gyakran a 3-kal 

 egyenlő Pet.); az orrnyilas tojásdad, felső s alsó 

 széle a tollas saroktól kerítve ; a csőr geriueze 

 az orrnyilasok fölött nincs benyomva s mélyen 

 benyúlik a homlokba ; csűd elől táblás . . . stb. 



«Merula-f élek rendje: a csőr tollas sarka az 

 egész orrnyilas fölött elnyúló ; a csőr oldalt össze- 

 nyomott, a felső káva magasabb, mint széles ; 

 a farkalja tollazata a fark ^/s részét fedi ; a fej 

 megnyúlt tollakból alakult tollforgóval. Pásztor- 

 madár. 



Kiadott munkájukban a Sturnus és Troglodí- 

 tes neme közt található. 



Sie S'íi'UH'l eneicí^eii öic ^Schioaiiiiuitte, fiuí 

 ídimaí uiib fpilú(^ : bc)te()oii aiiê 1 9 c(a|"ti)d)on 

 3d)uMlnlU"e^erlI, Pevcii (írfte fainii V't ber ä'iHnteii, 

 uieíd)c etiiiaô läiiiUH" alo Me dritte \\nì> mit biefer 

 Me ^-lüijelHntu' bilbet; bie H)=te unb 17-te ©djiuiii: 

 flen fiiib lìleidjhiiui uiiP erveidien ani i^efdiloiienen 

 À'fiigel bie '§ì\ttt jiuiidìen Per 9 ten unb lOteu. 



©d) roana IS^fcbvicj, ndttellang, i^an^ fd^roac^ 

 ausiievänbet, non Unten sn '^/a debecft. 



^aò Wefiebev etiims berb, aberbidjtunP fdjon 

 aniiegenb, non einem feibenartigen @efül)l. 



iî)ev 9ìiint).if gebrnngen, fibgernnbet fouifd). 

 ®ie @v elf erői) re roeit: ber ilfaiien febr mito: 

 eníöé, innerlid) mit bicfer 5d)iuieil)aut gefüttert. 

 33om ÍJiaftbarm beginnen ^^luei (änglid)ouaIe, fíeine 

 Sölinbbíívme; bie Sebev mie and) bas Webirn febr 

 groíí. 



K e i) í e r I i n g unD 33 1 a í i u o ftellen biefe ©attung 

 in bie Drbnnng ber ©anger (.Oscines), in béren 

 13 te (^amilie nnb in bao (Üefdjíedjt ber ©taure 

 (Sturnus), bereu ßljaroftere fie folgenbermafîen 011= 

 geben: ubie á. nnb 3. ©d;roinge bitben bie (^lûget: 

 fpibe nnb finb bebentenb größer als bie (^olgcnben; 

 bie -2. am längften lid; fanb fie oft mit ber 3:ten 

 gíeídiíang!); haè Sîafenloc^ ooal, beffen oberer nnb 

 unterer 9îanb l'oii ber ©dìiieppe umgeben, an ber 

 ftdj über bem Jìafenlod) eine uorgeftrecfte ©pitje, 

 unter bcnifelben eine tìrfe bilbet; bie '^•itite über 

 ben ííafenlödierii nid)t eingebrücft, tief in bie fiadje 

 Stirn eiiifpriiigenb». — «SMe Sänfe norn getn^ 

 feit» K. 



(Sbaraftere oer Merula : <(3)te ©d)neppe am 

 ©djunbei ragt über daô ganje 'Jkfentod) tjin; ber 

 Sd)nabel feitlid; jufammengebrüdt, ber Cberfiefer 

 i)'òl)ex ale breit ; bie unteren ©tíjmaujbedfeberii be-- 

 beden Vs beê ©d^roaujee ; Kopf mit einer ^aube 

 oeriäugerter Gebern. — «^irtennogel« :e. 



Sie ftellen ben ipogei nad) ben Pyrrhocorax unb 

 Fregilus, äroiid)eu Sturnus unb Troglodytes. 



