l!)l 



szerint is eliliez valók, melyeknél azonban az 

 evezők viszonya a íitrejierusni illik, süt a két faj 

 jegyeinek inimlenfele kombináeziója is elő- 

 forilnl. 



A :_)>:2>i- képletü jj«/í«/í'ísi)k közt a slrcpe- 

 ntsnál rövidebb szárnyút találtam 41 "ü-ot, egy- 

 forma szárnyút H"(j"o-ot s hosszabb szárnyút 

 4b-4".u-ot. 



Tehát csupán csak a színezet marad némi el- 

 igazodásra, liárlia nádi jjoszátáink nem élesen 

 határolt fajok, mégis mint fajok fentartandók. 



(Bioloijiai adatok.) «Az élő madarak meg- 

 figyelése s mindig csak megfigyelése, vezethet 

 egyedül a helyes ismeretre u, mondhatjuk e 

 nádi poszátáinkról is E. F. HoMEVER-rel (J. f. (). 

 1857., 203.) 



Éneklésük nj'omán e két madarat könnyen 

 megkülönböztethetjük, de messze vezetne, ha 

 itt e helyen annak leírásába l)ocsájtkozuám. 

 A mocsári poszáta nagyobi) művész, mint a nádi 

 poszáta. Evvel szemben azonban a fészkelésnél, 

 a tartózkodási hely megválasztásánál és maga- 

 tartásukban tulajdonképen nem találunk oly sa- 

 játságokat, melyek kizárólag e két faj egyikét 

 illetnék. Mind a kettő alkalmazkodik környe- 

 zetéhez, egyik sem ragaszkodik annyira bizo- 

 nyos helyekhez, hogy biztonsággal mindig meg- 

 mondbatnók : ez a madár palusfris. mert itt, 

 az meg streperus, mert ott tanyázik. A környe- 

 zet azonban annyira hat külsejükre és szoká- 

 saikra, hogy a kettő közt nagy sorozatú közbe- 

 eső fokozatok támadnak. Pahisli'ix és streperus 

 határozottan oly fajok, melyeket sablonszerű 

 diagnózissal megállapítani nem lehet. 



A tojásaik nagysága nem igen változó ; s a 

 mocsári poszátának tojásai könnyen felismer- 

 hetők, mert általában hosszabbak, de az át- 

 mérő mindkét faj tojásainál egyforma. A .s/rc- 

 periis tojások azonban kétféle typusban fordul- 

 nak elő, melyek közül a hosszabbak és világos 

 vállfajoktól származók a pahtxlris tojásokhoz 

 nagyon hasonlítanak. 



Ezen száraz fejtegetések után még szükséges 

 lesz azon formákat is megvizsgálni, melyeket 

 az öreg Brehm apó s mások leirtak. 



fovmoí, foune nílc íiaíiuiídifii fieíieiiío (iuiiűniuitio-- 

 lu'ii öcr l'íerfMiiilc k'iíier 'Jlrten. i3ci Den palustris 

 iiitt3>2>4 foni id) 41('ij mit fürjerem ^-lüiíel 

 nlö streperus, bei li-('>"„ iiloicíiom iiiií dei 4('.-4"u 

 längerem. 



(Sq bleibt alfo nur bie ^Çarbe, bie einige 3ln: 

 íjaltöpunfte bietet, feft begrenzte 3lrtcn finb nn: 

 l'ere íliobrfanger aber nid)t uuD Dod) müfíen fie alo 

 Species (Uifredit gebalten uierPen. 



Oi^i ülogi jd)eè.i«5yeobad)tnngcn nnb immer luie; 

 ber s8eobad)tungen ber lebeiibenisőgelt'önncn allein 

 5nr rid)tigen (i-rfenntnip fübren», fönnen icir rufen 

 über biefe 9{ol)rfduger mit IS. :ì^s. £> omen er («% f. 

 Crn.» 18-57. 203). 



■©aê ©efang anbelangt, finb bie beiben iUigei 

 leidit '^n nnterfdieiben, eô unirbe aber ,ìu lueit füb= 

 ren í}ier eine 2d)ilDernng geben jn moUen. l'er 

 Sumvfrobrfänger fielet alò Äünftler uiel ^öí;er als 

 ber ieidirübrfänger. ^dementgegen im iìefterban, 

 ber "JlHil)! Des 3i>obnortes niiD ikneljmen finbet nmn 

 eigentiid) feine Gigenfdjaften, bie ausfdilieplid) nur 

 einer ber beiben 3trten geíjörten. 



33eibe nerfteben fidi fo ber Umgebung anjupaffen, 

 beibe biliben fid) fu luenig an geiuiffe Vocalitäten, 

 ï>a^ man nie fagenfaim: «bieferSBogeí, meil er bier 

 oorfonunt, ift ein palustris nnb ber, lueií er bort, 

 ein streperus». Tk Umgebung mirtt aber fo an 

 ìiaè 2[euf;ere unb bie föemobnbeiten beibcr iHigel, 

 bafe eine grofse ;)ieii)e oon 3'oifd)enftufen erftebt. 

 Palustris unb streperus finb entfdneben feine 

 foId)e 3(rten, bie mit einer fdiablonenbaften ^ia= 

 gnofe abgetban merben fönnten. 



Tie Eier fino in ber ©röfee loenig uariabel; bie 

 bes oumpfrofjrfängere finb aber leidet erfenui 

 bar. Sie con palustris baben im Durd)fd)nitt eine 

 längere 9íre, Tiameter ift ober bei beiben g(eid). 

 Tie ßier bes strepenis f'ommen aber injiuei Tupen 

 nor, üon lueldien Der länglichere, befonbers bei Iid)= 

 ten ä?arietäten an bie oon palustris erinnern. 



''Tiaá) biefer trod'enen äüioeinanberfeeung ift es 

 nött)ig, nod) bie formen bea alten üieifters iyrefjm 

 unb ainberer eine ïlienue paffiren iaffen. 



« Az, hogy valamit nehezen lehet érteni és a mit 

 sokan egyáltalán iiem tudnak érteni, nem ok 

 arra, hogj' létezésében kételkedjünk.« (E. F. v. 

 HOMEYER u. i.) 



Cb. L. Brehji legtölib válfaját, nagv anvag 



«Tafe eine Baá)t fd)ir)er ober für uiele gar nid)t 

 5U erfennen i)i, gibt feinen ©runb an ibrein Ta: 

 fein ju äiueifein.» (i^. 5- "• •í'omeper 1. c.) Tie mei^ 

 ften (Vormen Gí)r. 2. 33reí)me finb aber an ber .s>anb 

 eines grbf;eren l'fateriales unb bei einiger Uebung 



25* 



