I '.).-. 



pilliintásra sötéteblmek látszó, mint a hát ; a 

 szeiusáv sárgásfehér. Aliil rozsdás-sárga fehér — 

 mint Cheknel igen taláJóan mondja — a has- 

 oldalak élénkebbek: torka fehér, szürkés-sár- 

 gába hajló. Lábai világos szaruliarnák, a csőr 

 felül fekete-barna, alul sárgás-l)arna s ì-'ò'> cm. 

 hosszú ; a szem dióbarna. Szárnyhossza (i'lt, a 

 2-ik evező egyenlő a ;^-ikkal s ez hosszal)!) a 

 4-iknél ; a 3-ik és 3-ik a szárny legbo.-szahb 

 tolla. Csüdje erős, 2 cm. hosszú. 



Arhuslonmi és pimioniìii BiìF.ini a Nau- 

 MANN-féle horlicolusnak csupán kétféle typusa. 

 Acrocephalns obsoletus Heikíl. («Orn. N. O. Af- 

 rika» I. lí'.ll. Leir. ű'.)8.) sokban közel áll a 

 liorlicohíshoz, de inkábl) streper us jellegű.* 

 Általánosságban a hoiiicohist Chernél jól jel- 

 lemezte. Igen helyes az A. és K. Müller «Thiere 

 d. Heimathi) II. -JS.ï. ez. mnnkál)an eudített 

 jegy is, hogy t. i. a mell felső részének árnya- 

 lata örvszerü ; ez azonban nem mindig fordul 

 elő. Az obscurocapillus és iiorlicola oly példá- 

 nyok voltak, melyeket mint különösen feltűnő- 

 ket, az illető szerzők kiválasztottak ; ily typikus 

 színűek azonban ritkán kerülnek. 



Az AcrocepJialus nemnek igen alapos, -mo- 

 nografikus feldolgozására vohui szükségünk, 

 hogy a számos formákat csak némileg is bizto- 

 san felismerhessük. 



(Tojások.) Erre vonatkozó anyago]ii nagyon 

 is csekély, mert csak három biztos horlicolus 

 fészekaljat vizsgálhattam meg. S ezek is igen 

 typikus, pal udris-iellegií pároktól származván, 

 annak tojásaihoz hasonlók. E mellett azonban 

 láttam tojásokat, melyek typikusan palustris 

 szinüek, de hosszabb alakjukkal a streperus 

 tojásokhoz is közelednek ; az illető párt azon- 

 ban nem keríthettem meg, de énekük, viselke- 

 désük határozottan nem vallott y)r(/».s7;7'.sra, sőt 

 az előforduláKÍ helyük iiortieolusinúi való volt. 



(Fészek.) A mocsári és nádi poszáta fészkei- 

 nek anyaga ugyanegy. A horticoln.'inàì állati 

 szőröket leggyakrabban találunk a fészekben. 

 A fészkek azonban nem mindig egyformán 

 épültek: hol igazán művésziesen — a pa- 

 ///s//'í.séihez nagyon hasonló — hol pedig lazáb- 

 ban, nem oly mélyen készülteket találhatunk, a 

 mint a madár a helyiséghez alkalmazkodott 



erften Íilirf uicí t)unflor, níeícr9iiUfiMi.^cv3luöcii= 

 ftrcif c}elíiíid) uu'if;. Tic Unterfeite roftöcUmicife — 

 wk fcljv ^utreffciib aud) .'őerv uoii Gtjcvncl íjerüov 

 íietit — mit Icbdnftcr iiefiiv(itcii ^l^audifciton, ííc 

 iiti)lc UH'if; mit feinem Wraiuu'H' aiu\ol)iiiid)t. aüíío 

 Itd)t Ijovidn'ciiin, 3ri)iiabel oben fd)H)ar,ìbvauii, unten 

 (■\elbbrann, \''i'> cm. hiiuv òivio nnfíbraun. Alüe\el 

 ()•'.) cm. lanii, "J £d)minine -= '■'>, melcbe länger aló 

 4:te : i' inib :! bitben bie ^-(üctelipitje. í^avíus 3 cm. 

 ftcirf. 



Arbustorum niiD pinetorum Bkehm's finb nur 

 jniei STiipen beo 3iaunuinn'íd)en horticolus. Acro- 

 cephalns obsoletus Heikel. ( «Ora. ÍÍ. SD.Ílfritnö« 

 I, 291, Sefcíu'. 298) ift bem horticolus in niaiuiiev 

 ^öejiebniuj ief)v natie, tiaçU aber einen streperus- 

 (St)aiacter.* f^m allç]enuniu'n ift horticolus non 

 ^cnu V. libernel gut d)ttvaftevifirt. 3el;v ridjtigift 

 bie in 31. u. ,W. 3!)îulter'ô «ît)iere ber ^cimati)» II. 

 5S5 igcnuicbte (Srunïbnung bie binbartige 3iimrb= 

 nnng beo 3tnflngeo an ber Cbevbrnft ; biefes ^eidìcn 

 fouunt aber nicht inuner nor. Obseurocapillus unb 

 horticola innren mir non iljven 3lnctoren aiioge= 

 fudjte ©tüáe, refp. am meiften auffa llenbe iivam- 

 piare, bie in if)rer tijpifdien J-iirbnng nnr feiten 

 üorfommen. 



(îâ luirb eine feíir griiiiblicbemonograpbifdie ìk= 

 arbeitung ber (^Jattung Acrocephülus nbtljig fein, 

 beuor mir merben ìh einer gemiffermaJBen bered)tig: 

 ten Deutung ber uielen íVovmen fomnien fönnen. 



(iSier.) -JJiein bicobe^ügltcljee 'JJiateriale ift jn 

 gering, beim nur 3 (Belege, metdie fidier beut horti- 

 colus ge[)ören, foniite id) unterfudien. Tiiefelben 

 ftammeu auái von febr tnpifchen 'i.iaaren mit palu- 

 stris:tibnvafter, metdien aiicb bie ti'ier tragen. '.'iebft; 

 bem fai) id) aber (Sier, bie bei ti)pifd)er Sumpfroi;r: 

 fcinger^iS-ärbnng bie fängticbe Öeftalt ber (Sier nom 

 SLeidjrot)rfänger fjaben; baò '-^Miar tonnte nid)t ge= 

 faminelt merben, fein ©efangunb ikiietjinen loareii 

 aber entfáiieben nidjt feiu' oon palustris unb fdjou 

 ber3(iifentfiait lief; einen horticolus uermntben. 



(3ieft.) Tic llc'aterialien ber Teidirobrfänger: 

 unb ®umpfro[)riängernefter finb biefelben. i^eibem 

 @artenro{)rfänger finbet man bie îbierbnare am 

 öfteften. Tat "Dieft felbft ift feineômegâ immer uon 

 berfelben 33auart, roenigftenè nie non gleid^er D.nn= 

 litnt; bnlb finbeii mir mirflid) funftuolie iiefter, bie 

 benen uon palustris fcljr äijnlid) finb, balb lodere, 

 oiel feicbtere i-ionten — je nach ber ÍL'ocalitat, je 

 nad) Dem, mie fid) ber 'Inigel lunien iln'rijaltniffen 

 angepafît bat ober mafirfcbeinlicb nmgefebvt, mie 



* V, ü. H.^BTLAUB & FiNsOH «Vüg. Ost.-Af'r.» 291, 



*a5j[. aucl; ^artlniiO unb ginjd) «tibi;. Oft^îtfr.» 291, 



