MADÀRVÉDELMl TANULMÁNYOK 17 



Az EIsö Magyar Fészekodugyárnak sikerült ugyan fúrógépeit a román 

 megszállás elöl megmenteni és régi telepén, Baranyakárászon felállitanL 

 A nyersanyag, a szerelvény és a munkabér szédületes emelkedése folytán 

 azonban egyhamar alig lesz képes az eszközöket elfogadható árban elö- 

 állitani. Készlete pedig csupán téli etetőben van; fészekoduból csupán a 

 nagy Z>-minta áll csekély mennyiségben rendelkezésre. 



Egyelőre tehát csak arra a 2.000 fészekodura számithatunk, amelyet 

 a forradalom idején készíttettünk a kalocsai méhészeti egyesület telepén^ 

 az Aquüa XXlII.-ik (1916.) kötetében ismertetett deszkaodu mintájára. 

 E készlet egy részét már felhasználtuk Kiskunhalas, Kiskörös, Kecskemét 

 és Nagykörös gyümölcsöseinek felszerelésére, továbbá a budapesti erdő- 

 ségek és a budapest — salgótarjáni vasúti vonal telepeinek felújítására. 

 A megmaradt rész a Dunántúlra van szánva. Mindez természetesen kez- 

 detnek is kevés s ezért a magántulajdonú telepek berendezőit újból a 

 fészekodvak házi előállítására kell felhi\Tiunk. Amennyiben pedig a 

 deszkaanyag drágulása a háborús pótlékul szerkesztett deszkaodu elő- 

 állitásáí is akadályozná, talán célszerűbb lenne íátörzs-odut készíteni : a 

 lágy fa-tönköt előbb hosszában kettéfűrészelve, az üreget két fél részben 

 homorú véső vei kivájva, majd a két részt bádogszalaggal vagy kátrány- 

 lemezzel egyesítve, amint azt az Aquila XlX-ik (1912.) kötetében leírtam. 

 Ezen kivül a kertre néző falak vagy kerítésoszlopok üregeit is szükséges 

 volna mindenütt fészkelésre berendezni, ugy elzárva azokat deszkával 

 fedőcseréppel vagy élére áüitott tégladarabba], hogy csak 4 — 5 cm-es 

 bejáró nyilas maradjon szabadon. A helyesen készült falirés-oduk oly 

 tartósak, hogy érdemes azokat ép falakon, téglák kiemelése árán is elő- 

 állítani. Végül még ághónaljba vagy ágvíllákra szegezett fakéregből is 

 lehet odulakóinknak ideiglenes fészkelőhelyeket készíteni, ezeket azonban 

 rülandóan gondoznunk kell, hogy a lecsurgó esővíztől felülről mindig 

 védve legyenek. 



A beérkezett észleleti anyag csekély volta miatt egybefoglaló jelentést 

 ]iem adhatok. Egyenként közlöm tehát ezeket, kezdve az intézetünk egykor 

 mintatelepéről, a kiskunhalasi Fehértóerdőről szóló adatokkal, melyeket, 

 miként a kecskeméti jelentést is, Seltmesst Feeencz m. kir. erdőtanácsos 

 buzgalmának köszönhetünk. 



Ezen a 400 holdas, tipikus alföldi erdöoázison az odulakó madarak 

 mintegy 5 évvel ezelőtt már csaknem teljesen a mesterséges fészekodvakba 

 voltak áttelepítve. A szálerdő ugyanis, melynek harkályvájta valamint 

 természetes üregeiben eddig tanyáztak, fokozatosan vágás alá került. 

 A háború és forradalom éveiben ezek a müodvak is elpusztultak, ugy 

 hogy egyidöre mindössze 4 műodu maradt az erdőben. Egyidejűleg elpusz- 

 tultak azok a speciáhs odutipusok is, amelyeket az eddig természetes: 

 faodvakban tanyázó denevérek (Pterygistes noctula Scheeb., Flecotris 



AquiJa 2 



