VITÁNYI LÁSZLÓ — iVíADÁRVÉDELMI KÍSÉRLETEK 31 



Madárvédelmi kísérletek és megfigyelések. 



Irta: Vitányi László. 



Ezideig a m. kir, Madártani Intézet által vezetett madárvédelmi 

 intézkedésektől elszigetelten foglalkoztam a madárvédelenim.el, miután 

 azonban épen kísérletezéseim önállóságánál fogva bizonyos tekintetben 

 nj utakon haladtam, azon reményben, hogy ezen nagyfontosságú ügynek 

 némi szolgálatot tehetek, bátor vagyok ezen kísérletezéseim eddigi ered- 

 ményeit a következőkben közre adni. 



1900 körül mint kis gymnazista, édes atyám útmutatása folytán, 

 ki gyermekeibe nevelte a madár szeretetét, egy vörös papirral körül - 

 ragasztott kis faládikából, amilyent vadásztöltények szállítására használtak, 

 ,, madárházikót'' készítettem, egyik oldalára kb. 4 cm. átmérőjű lyukat 

 fúrván. Ezt egy öreg szilfa törzsére akasztottam. És ime, tavasz forduliával 

 egy pár széncinege bele is költözött. 



Ebben a ládikában aztán a széncinege több éven át költött, dacára 

 annak, hogy a rikitóan vörös papir jóidéig rajta maradt. Ez volt az első 

 madárvédelmi ténykedésem, melynek tanuságaképen leszűrtem, hogy a 

 széncinege nagyon igénytelen és bizalmas, ugy hogy lakásul szűkség 

 esetén a legkezdetlegesebb alkalmatosságot is elfogadja. 



Később hozattam Baranyakár ászról kész fészekodvakat. Ezekberí 

 a széncinegék teljesen háborítatlanul költöttek, mert 6 mm.-es ílóbertte! 

 házunk környékéről öcséimmel egyetemben az összes verebeket és macskákat 

 kiirtottuk, annyira, hogy a téli etetés alkalmával, a ház ablakára alkal- 

 mazott nyitott etetőbe is csak a legritkább esetben került veréb, de ez 

 is csakhamar életével lakolt. Tapasztaltam, hogy egy 6 mm.-es flóbert, 

 vagy egy jó légfegyver a legtökéletesebb eszköz a verebeknek és a hasznos 

 madarak egyéb ellenségeinek a távoltartására. 



A vörös uralom, később pedig a cseh megszállás alatt teljes fegyver- 

 tilalom lévén, a hasznos madarak ellenségei annyira elszaporodtak, hogy 

 kénytelen voltam uj védelmi eszközökhöz folyamodni. 



A verebek elhatalmasodása ellen az odunyilás szűkítésével és 

 önműködő verébcsapdákkal védekeztem. Erre vonatkozólag, 

 mint bevezető megfigyelést megemlítem, hogy 1919. év tavaszán egy pár 

 nyaktekercs is beköltözött kertünkbe, s egy, már tojásain ülő cinegepárt 

 ki akart verni fészkéből. Erre a veszélyeztetett odu 4 cm.-es nyilasát 

 32 mm. magas és 30 mm. széles ovális nyílásra szűkítettem. És ime ! 

 a nyaktekercspár meddő próbálgatások után, nem férvén be a nyíláson, 

 felhagyott a további küzdelemmel. Másnap Béla öcsém, kitatarozván egy 



