M-4DÁRVÉDELM1 KÍSÉRLETEK 33 



is pályázik, a fészekodu száját kis papir- vagy szalmacsutakkal bedugtam 

 és közvetlen föléje elhelyeztem a csapdát ; a veréb, a fészekoduba nem 

 tudván bejutni, rövidesen bebújik a csapdába, ahol megfogódik. Megtörtént, 

 hogY egy nap egy odúból 4 tolakodót fogtam ki egymásután. Érdekes, 

 hogy csaknem kivétel nélkül cT verebek fogódnak meg, mivel a felfedezett 

 fészkelő-helyre a him csalogatja a tojót. Cinege a költési időszak alatt a 

 csapdában í'^hasem fogódott meg. 



A télen át a cinege-hálótanyákat elfoglaló verebek ellen kitett csap- 

 dába több Ízben belement a cinege, persze sértetlenül elbocsáttatott. 



Hogy azonban ezen fogóval a verebek ellen sikeresen küzdhessünk, 

 szükséges, hogy a védelmi telepet állandóan és pontosan figyeljük és 

 azonnal észrevegyük a betolakodót, ne csak akkor, amikor már hasznos 

 cinegénk bucsut mondott kapúfélfánknak. 



A kéJc- és barátcinegéket kisebb testalkatuknál fogv^a az odunyilás 

 szűkítésével teljesen meg lehet védelmezni a verebek üldözésétől. Erre 

 vonatkozólag az útmutatást a természetből merítettem. A kisgéresi szőlő- 

 hegy egyik diófáján Béla öcsém egy barátcinege által lakott odúra tett 

 figyelmessé. Az odu vízszintes galyon kb. 2 és Va m. magasságban volt 

 a földtől. A bejárónyilása, melyet pontosan lemértem és lerajzoltam, 

 szabálytalan, oldaltfekvő ékalaku volt, legnagyobb magassága 21 mm., 

 átlagos magassága 19 mm., legnagyobb szélessége 37 mm., a cinke által 

 bejárásra használható átlagos szélessége 34 mm. volt. Ezen a csöpp 

 nyilason át a barátcinegepár tüneményes könnyedséggel járt fészkére 

 és nem egyszer láttam, hogy mezei veréb és széncinege eredménytelenül 

 próbálkozott ezen nyilason bebújni. 



Ezen bejárónyilást mintául véve, csináltam otthon 20.5 mm. magas 

 és 34 mm. széles nyilásu fészekodvakat és 1919. év őszén kisérletképen 

 kertünk megfelelő helyein kiraktam őket. A csapatokba verődő fiatal 

 verebek serege csakhamar megostromolta a jó hálótanyáknak Ígérkező 

 odvakat, de eredménytelenül. Örömmel tapasztaltam aztán, hogy a tél 

 beálltával jelentkező kékcinegék előszeretettel vették igénybe és háborí- 

 tatlanul birtokolhatták a kis hálótanyákat. 



A verebek ellen való védekező kísérleteim kiterjedtek a köralaku 

 nyílás leszűkítésére is. Ezzel kapcsolatban megemlítek még egy másik 

 idevágó kísérletezést is. A verebeknek a cinegeoduktól való távoltartására, 

 illetőleg elvonására ugyanis kertünk egy alkalmas helyén, a galambdúcok 

 mintájára, vcrébducot állítottam fel 12 szakasszal. Ezen veréb- 

 ducban állandóan költött 3—4 pár veréb s ezek felnőtt fiókái, mint 

 Ízletes falatok, konyhára kerültek. Ezt a néhány pár verebet a verébduc 

 niíir a cinegeodvaktól vonta el. Érdekes, hogy amint hírül vettem (a költési 

 időszak kezdete előtt eljöttem otthonról), 1920. tavaszán ezen verébducba, 

 a verebek közvetlen szomszédságába, egy széncinegepár is beköltözött. 



Aquila 



