MADARVEDLMI KÍSÉRLETEK 35 



és 34 mm. széles nyilásu szürke szinüre festett deszka előtétéit 

 alkalmaztam a fészekre, a hézagokat enyves agyaggal betapasztva. A házi 

 veréb már ekkor nem volt képes bebújni a fészekbe, de a sok csiripeléssel 

 odacsöditett verebek közül, amit még sohasem tapasztaltam, egy pár 

 inezeí veréb költözködött be a fecskefészekbe. Ekkor több lakott molnár- 

 fecskefészek bejárónyilását lemértem s miután azokat 20 — 21 mm. 

 magasaknak találtam, 20.5 mm. magas és 34 mm. széles nyilasra szüki- 

 tettem le a fecskefészek bejáróját. Erre aztán a mezei veréb is eltávozott 

 és estére visszajött a kiüldözött fecskepár is és biztos háborítatlanságban 

 nevelte fel fiókáit. Ilyen bejárónyilás alkalmazásával minden szomszédunk 

 veréblakta fecskefészkébe csakhamar visszatelepítettem a kiüldözött hasznos 

 fecskéket. Ezen bejárónyilás alkalmazásának még egy igen jelentős haszna 

 is van a fentemiitetten kivül. Az összes fecskefészkek ugyanis télen át 

 kivétel nélkül veréb hálótanyákiü szolgálnak, ezen faelőtét alkalmazásával 

 a veréb nem képes a nyilast kiszélesíteni és azon bebújni. Ezen üresen 

 maradó fészkeket aztán nálunk a kékcinegék nagy előszeretettel keresték 

 fel hálóhelyül. 



A téli madáretetésre, mig 6 mm. floberttel a verebeket távol tud- 

 tuk tartani, teljesen nyilt ablaketetőket alkalmaztam. A fegyvertilalom 

 miatt elhatalmasodott verebek ellen aztán a saját szerkesztésű rácsos 

 etetőkkel védekeztem. Az ablaketetőre nálunk mezei veréb sohasem 

 merészkedett, csakis a házi veréb. Ide 23 mm. rácsközü vízszintes rácso- 

 2;ásu etetőt alkalmaztam, ez a rács a házi verebeket teljesen kiszorította 

 és a széncinegék a legnagyobb mohósággal hordták ki elvitathatlan tulaj- 

 donukat. Miután azonban a széncinegék a kék cinegéknek nagyrészét 

 elűzték az etető környékéről, kint a szabad kertben 20'5 mm-es rácsközü 

 hasonló rendszerű rácsos etetőt állítottam fel, ez aztán a kék cinegéknek 

 lett kedvenc csemegéző helye, a hol a verebek a lakmározást egyáltalán 

 nem tudták megzavarni. Mint érdekes dolgot megemlítem, hogy egy fiatal 

 karcsú széncinege is bejárt, bár kissé nehezen, ebbe az etetőbe. 



A kék és széncinegék viselkedése az etetőknél különböző volt. 

 A széncinege bebújván, hirtelen felkapott egy napraforgómag-szemet és 

 azonnal kirepült vele, rá sem hederitvén a bent felakasztott féldiókra. 

 A kék cinege ellenben nem törődött a napraforgómaggal, hanem mohón 

 felfüggeszkedett az etetőben lógó féldióra és ott torkoskodott belőle, mig 

 <3sak jól nem lakott. 



A fészekodvakkal és rácsosetetőkkel kapcsolatban meggyült a 

 bajunk á harkályokkal, melyek a bejáró nyilast kitágították, az etetőket 

 pedig szilánkokká verték. Erre a nyílásokat vastag bádoglemezekkel 

 (a vékony fehérbádogot leverték) és eternittel védtem meg, az etetőket 

 pedig úgy alakítottam át, hogy a csőrével a harkály is elérhesse a magot, 

 €zen kívül tisztán a harkály részére külön etetőt is készítettem. Egy erős 



3* 



