A BIHARVÁRMEGYEI SÁRRÉT LEÍRÁSA 1827. 65" 



Hiányoknak boltozatait tartó oszlopok, és az emberek bátorsággal és nagy 

 bámulással járhattak alattok. Szerentsésítette az idő járása is ezen nagy^ 

 munkát, mert száraz esztendők fordulván elő, a nyári hévség miatt a 

 sombokoknak s több olyan helyeken termő vizi plántáknak gyökerei meg- 

 száradván és ősszel meggyújtatván, a színföldig hamuvá lettének, és mint 

 legkövérebb itt szántóföldül, amott kaszálóul haszaálhatták is ideig a 

 határos birtokosok. De vizes esztendőkben mindazon vidékek egész tenger- 

 színben látszanak, de mégis azzal a haszonnal, hogy menedéke lévén a 

 víznek, az apadással együtt eltakarodnak igazított utjokon. 



Ennek példája szerént a Sárrétének is, határa közepén végig a víz 

 szabados folyásának, hogy eanahs készüődjön, munkába van véve. Mivel 

 amiolta a Berettyó folyása a Bakonyszegi határban a Sárrétének igazí- 

 tódott; ezelőtt mintegy 50 vagy 60 esztendővel, azolta a Sárrété mellett 

 levő helységek pascuumába s kaszállójokba sok károkat tészen, a két 

 szélére vévén magát a Berettyó folyása, minthogy szabados folyása egyéb- 

 fele nincs. Azelőtt pedig, míg a Tiszából kiszakadó és kiömlő M i r h ó 

 el nem gátoltatott mely is a Kunságon jővén keresztül, a Sárrétét is 

 mindenkor tele öntötte, de az mégse terjeszthette ki a széleken a Sárrétét 

 annyira, mint a mennyire a Berettyó már most azt kiterjesztette. Ezen 

 nagy károsításoknál fogva indultának ezen rétségnek helységei a canalis 

 készítéséhez, melynek használatos voltát, ahol már el van készítve, hatha- 

 tósan tapasztalják csak eddig is. Végezetre: 



7-szer. Vágynak még a Sárrétében ollyan nagy lápok, mellyeket 

 a földből nőtt plántáknak gyökerei nem tartanak, hanem csak a viz 

 tetején feküsznek és a viz áradásával felly ebb emelkednek, a viz alá- 

 szállásával azok is alább szállanak. Az illyen lápok füvet, szénát termő 

 helyek, kaszállók, hol semmi nád, káka, gyikiny nem terem, hanem 

 szarvasmarhának való sás, fenyer, tippan s több effélék. Az ilyen lápok 

 egy-egy helyt mintegy 10 — 20 köblös földet foglalnak magokba. A földláp 

 pedig, mellyet úgy neveznek, 50 köblös van. Mellyeknek az alj vagj' 

 szinföldjét csak úgy lehet képzelnünk, mint a szikes, salétromos földet^ 

 mellyek ezen a földön a pascuumokon, sós tavakban a szinföldén is 

 eléggé találtatnak. Az ilyen nemű földek semmiféle plántát magokba meg- 

 gyökerezni nem engednek, de a plántáknak sem kell és tapasztalásom 

 szerént mások utánn is csak a szilfa Ulmus campestris gyökeredzik és 

 jól nevelkedik benne, minden egyébb plántának a gyökerét, sőt akár- 

 mennyi ráhalmozott trágyát, sőt még a jóféle kövér fenékföldet is takarítsák 

 rá, mind megemészti, haszontalanná teszi. Az illyen helyt levő lápoknak 

 eredeti nem századokra, hanem ezereknek esztendeire mutatnak, ahol is 

 a rétből giz-gazok megtorlódván, a szelek által ide s tova a Rét közepén 

 nem hányatván, ott álló helyekben időről-időre rothadásba jővén, bémohosod- 

 tanak, meggyepesedtenek, gyökereik rothadásából rothadásra menvén, 



Aquila 5 



