SCHENK J. — ZEYK MIKLÓS ÉLETE ÉS MŰKÖDÉSE 71 



Erdély madarai. 



Zeyk Miklós 



hátrahagyott kézirata. 



Közreadja és bevezetéssel ellátta Schenk Jakab. 



1 arcképpel. 



BEVEZETÉS. 

 ZEYK MIKLÓS élete és működése. 



A XVIII. század végén és a XIX. század kezdetén csodálatosan hatal- 

 mas eröfolyamat járta át a nemzetnek majd ezer esztendős törzsét és oly 

 számban fakasztotta ki rajta a nagyobbnál nagyobb tehetségeket, mint soha 

 azelőtt és azóta. Ezeknek a tüneményes tehetségeknek — Széchényi, Kossuth. 

 Deáx, Aeant, Petőfi, Vöeösmarty, hogy csak a legnagyobbakat említsem — 

 a munkája volt a közbejött 1849. évi katasztrófa dacára is a modern 

 Magyarország kialakulása, a magyarság európai színvonalra emelése. Erre 

 az óriási, a nemzet sorsát döntően irányító nmnkára nemcsak istenadta 

 tehetségük képesítette őket, hanem egész lényüket átható altruisztikus, mély 

 hazafias érzésük és nemes tettrevágyásuk, amely tán soha se buzogott a- 

 magyarságban oly lángoló hévvel, mint ebben a korszakban. 



Ez a jelenség a nemzeti fejlődés és erőgyültés minden terén mutat- 

 kozik, így a magunk szerény körében, a magyar madártan terén is ez a 

 korszak szülte az első igazi tehetségeket és a leglelkeseljb apostolokat. 

 Első helyen áll közöttük Petényi János Salamon, a korát megelőzött 

 nagy tudós és fáradhatatlan agitátor, a második hely Zeyk Miklós 

 nagyenyedi tanárt, a külföldi egyetemeket járt tudóst és kora legmo- 

 dernebb paedagogusát illeti meg. Mind a kettőnek nemcsak egész lénye^ 

 lángoló hazafisága, a nemzeti kultúráért való tudatos odaadó munkássága 

 kapcsolódik szorosan és szei^vesen kora légkörébe, hanem tragikus sorsa 

 is. Amint az akkori magyar államférfiak és hadvezérek minden tehet- 

 ségét, hazafiságát, az egész nemzetnek páratlan hősiességét és áldozat- 

 készségét nem a siker, hanem a világosi katasztrófa fejezte be, ugy 

 ennek a két kutatónak a működése is befejezetlen maradt. Sem Petényi, 

 sem Zeyk nem adhatta ki élete müvét s a sors csak annyiban volt 

 kegyes hozzájuk, hogy kézirataik, habár csak i-észben is, fönnmaradtak, 

 igy legalább a történelem számára maradi meg az emlékük. 



