ZEYK MIKLÓS ÉLETE ÉS &ÍÜKÖDÉSE 77" 



a madártanban oktatta. Ezenkívül Lichtenstein volt a b e r 1 i n i zoológiai 

 múzeum igazgatója s éppen ő alatta dolgozott ott abban Rammelsberg 

 preparátor, aki a Hoffmann által föltalált u. n. berlini preparálási 

 módszernek a tökéletesitöje volt. Azt hiszem, nem szorul bizonyításra, 

 hogy Zetk LiCHTENSTEiN-től nyerte természetrajzi és főleg ormithologiai 

 elméleti és gyakorlati tudását s hogy a berlini zoológiai múzeumban 

 tanult meg a berlini módszer szerint preparálni. 



ScHALOw megemliti még azt is, hogy Zeyk a berhni egyetemen 

 valószínűleg együtt jár CABANis-szal, a XIX. század legnagyobb német 

 ornithologusával. Ez tényleg nagyon valószínű, különösen ha meggondol- 

 juk, hogy Cabanis is az 1835 — 39 években járt a b e r 1 i n i egyetemen, tehát 

 3 évig együtt lehetett ZEYK-kel. Alig hihető, hogy két fiatal ember — Zetk 

 akkor 25 éves volt, Cabanis 20 — akik közösen lelkesedtek a madár- 

 tanért ne találtak volna egymásra. Zetk írásaiban azonban ennek semmi 

 nyomát se találjuk, éppen így CABANie-nál sem. 



Zetk saját följegyzéseí és Szilády barátom szóbeli közlése alapján 

 életrajzi adatait még a következőkkel lehet kiegészíteni. 1848. november 

 8-án az oláh dúlás következtében elhagyta Nagyenyedet. Ö maga is 

 fegyvert fogott s feg^^veres diákjait vezette a bán ff y hunyadi csatában, 

 amelyben diákjai közül többen el is estek, ami az érzékeny lelkű tudóst 

 egész életére beteggé tette. Álhtólag itt szerezte korai halála csiráit. 

 A szerencsétlen kimenetelű csata után Magyarországon Tiszaroffon 

 telepedett meg, mint menekült. Innen 1850. november 8-án Miskolcra 

 költözött és csak 1851. április 25-én tért vissza R offra. 1851. május 

 27-iki és június 3-ikí följegyzéseí szerint visszatért Enyedre. Augusztus 

 7-én átköltözött a Nagyenyed közelében fekvő Diódra. Jegyzeteiben 

 ezután nincs többé nyoma annak, hogy tartózkodási helyét megváltoztatta 

 volna, de azért biztosra kell venni, hogy állandó lakhelye mégis Nagy- 

 enyed volt. Régi és uj diákjai itt is felkeresték, bár rendes előadásokat 

 a kollégiumban többé nem tartott. 



Iratai szerint a szabadságharc után tanári működésének az volt az 

 akadálya, hogy a megszokott gazdag gyűjtemény hiányzott. Többször 

 hozzákezdett a tanításhoz, de a hiányok miatt kedvét vesztve, tanári 

 fizetését sem vette föl és tanítás helyett lakásán foglalkoztatta az érdek- 

 lődőbb ifjakat és itt kezdett újra praeparálgatní a Bethlen-utcai régi tanári 

 házban. Tervezetet is nyújtott be az intézetnek a teendőkről és reformokról, 

 de ez már nem valósulhatott meg. 



Halálának pontos napja nem ismeretes, de 1854. március havában 

 történt. Utolsó madártani jegyzete 1854. január 5-én kelt, utolsó 

 meteorológiai följegyzése ennek az esztendőnek február havára vonatkozik. 



Erdélyből menekültéről és további útjáról ornithologiai naplójába 

 a következőket írta: „Eddig terjed naplóm e villangós évben. Ez időtől 



